PETÉNYI MÁRNA. 695 



sörényúszó kezdeténél a legmagasabb s ez a magasság '^'/^ — ^72-szer 

 fordul meg a test hosszában; a száj, mint a rózsás márnánál, kissé 

 torok felé nyiló; az ajkak kevésbbé húsosak, a bajuszok k()zül a száj- 

 zugon álló eléri a szem hátulsó szélét, a felső ajaké az orrnyilast. 

 A hátsörényúszó a test felehosszában kezdődik, s ez a kezdete a has- 

 úszószárnyak elé esik ; terjedelménél csak kevéssel hosszabb ; az alsó- 

 sörényúszó sokkal magasabb mint a milyen széles s leghosszabb suga- 

 rai túljárnak a hátúszósörény magasságán. 



Szín szerint a hátfél sötét olajbarna, az oldalak barnássárgások, ezüs- 

 tös fénybe játszók, a has felé sárgások, kissé fémfényűek ; a hát és az 

 oldalaknak felső fele barnán, néha foltosán összefolyva pontozva-pettye- 

 getett, mely rajz a has felé csökken ; a torok és a has eleje fehéres. 

 A szemcsillag belső szélén keskeny aranyos karikával, egyébként 

 aranyos és különösen felső felén sűrű feketés és barnás pontokkal 

 sötétítve. 



Ivik : május, június hónapokban. ^ 



Fogása : horog és különösen a farszákos hajtóhalászat. 



A Petényi-márna a magyar halak ismeretére nézve sok tekintet- 

 ben érdekes. Petényi, a faj felfedezője, jegyzeteiben körülbelől eze- 

 ket mondja: « Ezt az eddig ismeretlen márnafajt először 183 --ben a 

 Poprádban fedeztem fel s el is küldöttem Heckel barátomnak a 

 többi Poprádhalakkal, ki azonban annak összehasonlítására akkor 

 rá nem ért. Másodszor ráakadtam 1844-ben erdélyi utamon a Cser- 

 nában. Harmadszor, 1847-ben ismét a Poprádból hoztam; 1849 feb- 

 ruár lo-kén fogtam legtöbbet a Turopolyai malomárokban. Heckel 

 szerint a Marosban, a Szamosban — Kolozsvár táján — , Szeben és 

 Brassó vidékén is előfordul. « Heckel, PETÉNvi-féle példányokra ala- 

 pította a fajt, mely. Petényi szerint, 1847-ben kéziratban már megvolt. 

 185 3-ban Bielz E. a. értekezett az erdélyi vizek halairól a nagyszebeni 

 társulatban s e halat «Pseudobarbus Leonhardiu név alatt írta le s — 

 rosszul — le is rajzolta; Heckel azután főművében — 18:; 8-ban — 

 visszaállította a íajt 1847-ből eredő kézirata értelmében s érvényre is 

 juttatta, mert a hal nem pseudo, hanem igazi márna. 



A Petényi-márna szereti a sebes vizet s alapjában pataki hal ; 

 leginkább a pisztránggal egy vizet tart; különösen szereti a kisebb 

 zuhogókat, a midőn a víz a köveken s egyéb akadályokon átbukik ; 



