706 LEUCKART-KESZEG. 



lapos keszegtől s inkább irodalomtörténeti szempontból érdekes. 

 Eredetileg Pallas írta le «sapai) név alatt orosz vizekből, később — 

 18^6 — Heckel írta le uAbramis Schreibersii» néven a Dunából és 

 Morvából származó példányok után ; de a midőn Nordmann utján 

 ugyané fajt a Dnieszterből kapta, meggyőződött, hogy a dunai hal 

 evvel azonos s így Pallas leírása és neve (isapa» az érvényes. 



Nagysága, mint az előbbié. 



Elterjedés. Petényi nem különböztette meg, Heckel sem említi 

 magyar vizekből ; én a következő vizekből ismerem : Duna, Dráva, 

 Körös, Rába, Tisza és Zagyva folyókból s úgy tudom, hogy a bala- 

 toni halhasítók is megkülönböztetik. 



A LEUCKART-KESZEG. 

 Abramis Leiickartii, Heckel. 



Föjegyei : az alsósörényúszó valamennyi keszegé között a legkes- 

 kenyebb — i^ — 17 sugarú; a fej hosszúkás, a száj csúcsbanyíió; a 

 kormányúszó szárnyfelei egyformák. 



Siigűi-afa: HS 3/10; AS 5/15 — 17. stb. OP 46; FA <,'/,—'/, az 

 egészben. 



Heckel szerint egész alakja hasonlít a dévérkeszegéhez, száj- 

 állása a lapos keszegéhez, a kormányúszó pedig odacsatolja a követ- 

 kező — Blicca — nemhez. 



Színe háta felől zöldes ; egyébként az egész hal ezüstös ; az úszók 

 közül a hátsörény- és a kormányúszó sötéten szegett. 



Elterjedés. Heckel mint ritkaságot a Brassó körűi folyó patakok- 

 ból s Bécsen alól a Dunából hozza fel; Petényi nem említi; én nem 

 akadtam reá. 



Ezt a halat Siebold egy külön nem, az Abramidopsis felállítására 

 használta föl s a súlyt tulajdonképen arra fektette, hogy a torokfogak 

 száma ingadozó, u. m. jobbra 5, balra 5 vagy 6. Ez az én érzékem 

 szerint nem elég erős alap, mert a torokfogak s^áma sokszorosan 

 ingadozó, nem ingadozik ellenben a koronák minémú'sége és bizo- 

 nyos, hogy az Abramidopsis fogkoronája szakasztott a keszegeké, 

 a mint ez Siebold leírása szerint is kétségtelen. 



