724 FÜRGE CSELLÉ. 



mélyen fecskefark-vágású, leghosszabb sugarai majdnem fejhosszasá- 

 gúak ; a héj pénzei jól ráforrottak, közepesek, 8 — 10 csillagsugárral. 



Szín szerint a hát sötétszürke, aczélkékbe húzó, a has ezüstös; a 

 sötét oldalpászta a szemen át vonulva, sokszor az orr csúcsáig kive- 

 hető ; szélessége — a test elején — rendesen három pénzre terjed, a 

 fark felé keskenyedik, a farkon azonban ismét szélesedik ; megjegy- 

 zendő, hogy ez a paszta egészben felhős, elmosódó. Valamennyi úszó 

 átlátszó, foltok nélkül való. 



ívik .-} 



Fogása : inkább véletlenség. 



Az AoASSiz-csabak eddigi tapasztalatok szerint a nagy folyóknak 

 csak mellékvizeiben terem ; életmódja még ismeretlen. 



Heckel nagyságát körülbelől 12 cm. -re teszi. 



Elterjedés : Heckel a Drávából említi ; Kriesch János a Vágban 

 gyanítja, hol a tótság «doktorkai) néven ismerné, mi találna a Svajcz- 

 ban élő "Aerztelei) névvel. 



A fürge csellé. 



Phoxinus laevis, Agassiz. 

 VI tábla, 25. 



Főj egyei : Kis halacska; teste hengeresre hajló s csak farkrésze 

 lapított ; orrarésze igen boltozatos s az alsó állkapcson túljáró ; az 

 oldalvonal tökéleden, rendesen csak a hasúszószárnyak tájáig ép, 

 azontúl szakadozott, vagy néha hiányzik is. 



Sugár- ata: HS. 3/7; HO. 1/15; HA 2/8; AS. 3/7. 



OP. 80 — 90. FA. ;;, a kormányúszót beleértve. 



A szín- és az oldalvonal különböző kifejlődése szerint nagyon vál- 

 tozatos halacska sok okoskodásnak volt már tárgya és sok szerző 

 külön fajokra bontogatta; de maga Heckel, a ki egyik változatát 

 Marsilius tiszteletére Phoxinus Marsilii név alatt állította fel, főmű- 

 vében elismeri, hogy a faj nem tartható fen s csak változata a fürge 

 csellének. 



A test legnagyobb magassága talál a fej hosszával s átlag ötször 

 fordul meg a hal egész hosszában ; a test szélessége, illetőleg vastag- 

 sága a magasságnak -/s'da. Innen a hengeresség. A száj kissé torok- 



