LAPI POCZ. 



753 



A fej teteie és orrarése héjatlan, a pofarészen azonban apróka 

 pénzek vannak; a törzs pénzei, nevezetesen a mell- és hasrészen fek- 

 vők, igen aprók ; az oldalvonal a hátvonallal párosan fut. 



Szín szerint a közcsuka igen változó. A hát feketés, az oldalak 

 szürkék, sárga foltokkal ; a has fehér, feketén pontozott ; a fej olyan 

 tarka, mint az oldalak. Ez a törzsszín a tartózkodás, az évszak és 

 ívarélet hatása alatt sokszorosan változik ; a szürke szín helyébe 

 élénk zöld, a sárgás helyébe aranysárga támad ; a hónalj- és hasúszó- 

 szárnyak vörösesek, a kormányúszó megtarkúl ; ilyenkor az egész hal 

 valóban tarka. 



Ivik : igen korán, sokszor már februáriusban indul, a kiöntések 

 jege alatt nem egyszer megszorul. 



Fogása : két külön, neki szánt móddal dicsekszik ; az egyik a 

 csapóhurok, a másik a dorongolás ; különben, kivált tavakban, hálós- 

 halászat tárgya. 



A közcsuka igazi rablóhal és igazán telhetetlen ; mindent befal, 

 még saját faját sem kiméivé meg s ha egyszer megfeküdt és lesni 

 kezd, teljesen megfeledkezik minden óvatosságról ; csukaesze csak a 

 prédán jár, annyira, hogy a csapóhurkot egészen kényelmesen reá 

 lehet vetni. Jól találja magát folyókban, tavakban, szóval a kis pata- 

 kot kivéve, mindenféle vízben s egész élete merő prédajárás és lese- 

 kedés ; különösen éjjel garázdálkodik s alkonyatkor — például a 

 holtágak csendjét minden perczben megszakítja a rabló hatalmas 

 locscsantása, a midőn valamely boldogtalan küszhalat megczélozott s 

 a vízszínre is felcsapva elkapott; mindig alulról fölfelé támad — szája, 

 szeme erre is van alkotva. A közcsuka falánksága révén gyorsan növe- 

 kedik s már életének első évében elérheti a ]0 cm.-t. Heckel sze- 

 rint a 10 — I 5 kilogrammos csuka nem ritka; Benecke a növekedés 

 lehetőségét 2 méterre, a súlyt y^ kilogrammra teszi. Húsa fehér, 

 szíjjas, jóízű és kevés benne a szálka, azért igen fontos piaczi czikk. 



Elterjedése: Heckel a Száva, Mura, Balaton vizét és "Erdély t» 

 említi, Petényi a Duna, Tisza, Dráva, Rába, Rábcza, Fertő, Vág, 

 Ipoly, Tugár, Szamos, Maros, Kraszna, Bodrog vizeit jegyezte fel, 

 a melyekhez én még a Hódos és Szarvastó, Kopácsi tó, Berettyó, 

 Bódva, Borzsa, Körös, Latorcza, Olt, Sajó, Szernye, Velenczei tó és 

 Zagyva vizével járulhatok. 



