^-.p. 



738 DUNAI GALOCZA. 



Húsa fehér, finom, kitűnő izű, valóban becses táplálék, mely a 

 pisztrángé után első helyen áll. 



Elíer/edés. Heckel az erdélyi rész patakjaiból említi; Petényi 

 a Poprád, Turócz, Mutnyik Garam, Olt, Szlatina, Tiszovnik, felső 

 Vág, s az Aranyos vizéből jegyezte fel ; én a Lucsivna, Vargyas vizét 

 csatolhatom az előbbiekhez. 



A DUNAI GALOCZA. 



Saimo Hucho, Linné. 



VIII tábla. íl. 



Fűjegyei: hosszúra nyúlt, hengeres alak ; a fej a test magasságá- 

 nál '/3-részszel hosszabb ; a test törzse félhold alakú, apró fekete 

 szeplőkkel tarkítva. 



Sugár^ata: HS. 3/10; HO 1/16; HA 1/8—9; AS. 4/8. 



OP. 180 — 200. F. A. 4V2, a kormányúszót beleértve. 



A test magassága 6 — 7-szer fordul meg a hosszaságban ; a száj 

 mélyen hasított s a felső állkapocs a szem mögé ér ; zárt szájnál az 

 orr domborodása kissé túljár az alsó állkapcson ; az állkapcsok hátra- 

 felé hajló, egysoros, ritkán álló fogakkal fegyverzettek, a melyek 

 közül a felső állkapocs fogai a legkisebbek, de a legszámosabbak ; az 

 ekecsont előfelén íves sorban 4 — ^6 erős fog, a szájpad-csontokon egy 

 sor még erősebb fog ; a nyelven két oldalt 6 — 8 horgas fog ; a hát- 

 vonal igen laposíves ; a szilványrés igen nagy. 



A hátsörényúszó körülbelől a test felehosszában kezdődik s hát- 

 rafelé lecsapott ; a meglehetősen magas és széles kövérúszó kezdete 

 az alsósörényúszó kezdetével talál, mely a hátsörényúszóval egyforma 

 magasságú s hátra felé meredeken lecsapott ; a hasúszószárnyak a hát- 

 sörényúszó végével találnak. A héj pénzei aprók, kissé hosszúkásak, 

 az egész törzsön meglehetősen egyenlők ; az oldalvonal a háthoz 

 közelebb halad. 



Szín szerint a hátfél zöldesbe húzó sötétbarna s az oldalakba 

 enyészve, ott vöröslő szürkébe megyén át ; a test hasfele ezüstös ; 

 a fej és test igen aprón szürkén és feketén pontozott, közben-közben 

 fellépnek a jellemző félholdalakú szeplők. 



Ivik: április, májusban. 



