SEBES PISZTRÁNG. 743 



gondolom a máramarosi magyarok között akad közhalász, a ki nem- 

 csak horgászsza, hanem ősi soron mesterséges legyet is köt a horgára. 



A sebes pisztráng első dicsőítője Ausonius latin költő volt, ki öt 

 szóval jól írja le a pisztrángot : 



« Purpureisque Salar stellatus tergora guttis. » 



E halnak ma nemcsak külön irodalma, hanem virágzó ipara, sőt 

 még ennél is több, erkölcsi jelentősége van — elég baj, hogy nem a 

 magyarság földjén. De lássuk előbb életmódját. 



A sebes pisztráng a havasi vidéken körülbelől 2500 méter magas- 

 ságig nyomul, tehát a természet szűz öléből fakadó tiszta víznek leg- 

 első hala; a hideg, tiszta, csörtető patakban űzi páratlan ügyességgel 

 azt az igazi pisztráng mesterséget, mely csak a legtökéletesebb úszás- 

 sal végezhető; űzi víz fölött és víz alatt : kiszökik a habból, hogy a 

 fölötte röpkedő rovart elfogja, s mint a nyíl, úgy iramodik ,a siető 

 vízzel tovaúszó préda után ; a lesésnek nagy mestere ; még sebes 

 folyásban is megáll, alig billentve farkával, csak csavaros játékot űzve 

 úszóinak engedékeny lapjával ; a mit megragad, az meg van ragadva, 

 azt hátrafelé meredő fogzata ki nem engedi többé. A legravaszabb és 

 legóvatosabb hal, mely kiismeri az embert, annak horgát, ezer fur- 

 fangját, úgy, hogy a « természet büszke urátu rendszeres harczra készti 

 és ekkor is sokszor megveri. Neki a vízzel szemben semmi sem lehe- 

 tetlen ; mikor a szerelem erőt vesz rajta, minden akadályt megostro- 

 mol, hogy arra a sekély, kavicsos helyre juthasson, a hol ivadékának 

 jó dolga lesz. Ráveti magát a malom kerekére, felszárnyal — ez más- 

 kép nem is nevezhető — 4 — 6 méter magas zuhatagok vízsugarán ; 

 százszor esik vissza, de újra megkísérti. Szóval ügyes, nemes hal, 

 mely méltó arra, hogy az embernek egész becsvágyát kiszólítsa, — 

 hozzá pedig még kitűnő jóízű, szálka nélkül való is. 



Ezek a tulajdonságok adták meg e halnak az igazán művelt nem- 

 zetek társadalmában az erkölcsi jelentőséget s ezen a soron keletke- 

 zett egy bámulatosan kimívelt ipar is. Az erkölcsi oldal képe az angol 

 horgász, az ipari oldalé az angol horog. Mind a kettő nem mai ere- 

 detű ; valóságos fejlődés eredménye. A horgászatot, mint angol ember- 

 hez illő nemesítő időtöltést, Walton Izsák és társa Cotton 

 Károly teremtették meg a XVII-ik században. Anglia legelőkelőbb 

 szellemei hódoltak és hódolnak ma is ennek a testedző és a lelket 



