ly- 



SOR£G TOK. 



,A GMELIN TOK. 

 Acipenser Gmelini, Fitzinger. 



Föjegyei : "Orra széles, háromszögű, tompavégű; alsó közép- 

 ormóján négy szemölcsszerű kiemelkedés ; az első hátvért a leg- 

 nagyobb és legmagasabb; a bajuszok közelebb állanak a szájhoz, mint 

 az orr csúcsához". Heckel szerint adva. 



Már Petényi, a kecsege-tokról szólva megjegyzi, hogy a 14 — 1 5 

 fontos kecsege-tok nagyon ritka s alkalmasint az ilyen nagyra nőtt 

 kecsege-tok ugyanaz a Heckel Gmelin-tokjával. Ez a gyanítás bizo- 

 nyossággá válik, mihelyt tekintetbe veszszük azt a kétségbevonhatat- 

 lan tényt, hogy a tokféléknél az orr a korral tompul s ezt maga 

 Heckel is megjegyzi. A magyar halászság, mely élesen különböztet, 

 ezt a tokfajt nem ismeri, külön névvel nem jelöli, hanem nagy kecse- 

 gét lát benne, a miben igaza is van. Dr. Károli János ezt a fajt 

 nem is vette fel s én osztozom felfogásában, a midőn e fajt csak 

 irodalomtörténeti szempontból és leginkább azért, mert magyar víz- 

 ből — a Dunából — eredő példányokra alapíttatott, iktatom ide. 



A SÖREG TOK. 

 Acipenser siellatus, Pallas. 



főiegyei: orra hosszú, keskenyen-pallosforma ; az alsó középormó 

 kiszélesedik s az orrot hegye táján lemezszerűén borítja ; a bajusz a 

 szájhoz közeledő; az első hátvért kicsiny, törpe; a hassorok vértjei 

 nagyok. 



Sugáqaia: HS. i 1/40; HO. 1/28—31 ; HA. 10/20; AS. 11/17. 



Vérteseié: Ht. 12--16; O. 30 — 40; Hs. 10 — 12. 



FA. 4V2 — V3) a kormányúszót beleértve. 



A test nyúlánk ; a homlokvonal lapos ívben emelkedő ; a test ma- 

 gassága a vastagsággal egyforma, mind a kettő a fej felehosszánál 

 kevesebb. Soros vértezete erősen kifejlődött, de sorban állva nem 

 érintkezik egymással ; nagyon kirívó ; a vértsorok köze igen apró, 

 fogacsos csontpénzekkel szabálytalanul borítva. Az úszók aránylag 

 kicsinyek; a hónaljúszószárny hossza csak Vs'del haladja meg a test 



