VAGO TOK. 75 5 



A VAGO TOK. 



Acipenser Güldcnstádtii, Brandt. 



IX tábla, 3 5- 



Föjegyei : orra rövid, elkerekített ; a felső ajak a közepén nyerge- 

 sen öblözött ; a száj igen nagy ; a vértezet erős, a hátsor vértjei lapo- 

 sak, terjedelmesek; az orr alsó telén álló ormó jól kifejlődve a 

 bajuszok közé nyomul. 



Sugár^aia: HS. 12/2^, ; HO. 1/31; HA. 12/14; AS. 12/11 — 14. 



Vérteseié: Ht. 12 — 13; O. 24—56; Hs. 9 — 10. 



FA. '^^|^, a kormányúszót beleértve. 



Teste ép oly vastag, a milyen magas és ez a mérték nyolcz és 

 egy félszer fordul meg a hal egész hosszában ; a fej vértezetének 

 sugárossága rendetlen, durva s az egyes lemezek külön-külön állók; a 

 felső ajak nemcsak öblözött, hanem a közepén ketté osztott, az osz- 

 táson a két ajakfél érintkezik. A soros vértezet ritkás ; az első hátvért 

 a legnagyobb ; de a koponyával nincsen összeforrva ; a vértsorok 

 köze sima, fényes, csillagalakú vagy kerek és fogacsos csontpénzekkel 

 sűrűbben-ritkábban szórva ; a hát- és oldalsor között néhány nagyobb 

 csontpénz tüskés és sorosan áll, egy hasonló még fejlettebb pénzsor 

 a hónaljúszó- és hasúszószárny között követhető. A hónaljúszószárny 

 hosszasága a test magasságával talál. 



Szín szerint a háta kékes-hamuszürke; a vértezet szennyesfehér; 

 a bajusz töve fehér, hegye fekete; a szemcsillag ezüstös. 



Ivik : májusban és júniusban. 



Fogása : mint az előbbié. 



A vágótok a régibb írók "tetemes és tetelmes» tokja, a halász- 

 népek gonosz jele, az u. n. « halszűke » vagy « szűkhal », « vészhal »; 

 de mint ilyen csak az apraja szerepel, a melyet a dunamenti német- 

 ajkú halászság «Esterl» vagy iiOesterl» * név alatt különböztet meg; 

 a halászok nem hiszik, hogy az apró « halszűke « a tetemes tok- 

 nak a fia s ezen nem is lehet csodálkozni, mert az ivadék roppant 

 tüskés kis állat, melynek orra még hosszú, felhajló, alsó felén éles 

 kampóba végződő, hozzá majdnem minden csontpénze is tüskés s így 



* Nyilván a szláv Jcsdra németesítése. 



48* 



