PLANER INGOLA. 759 



A negyedik vagy ötödik életévben, augusztus táján ezek a féregszerű 

 "halálczák" vak ingolákká alakúinak át, útra kelnek s a tengerbe men- 

 nek, hol megnövekedve, visszatérnek az édesvizekbe, hogy megívjanak 

 s elhaljanak. A vak ingola álczája, mely mint Ammocoetes sokáig faj 

 gyanánt állott a rendszerben, férgekkel és halivadékkal táplálkozik ; 

 de mondják, hogy köpülyős szájával a nagy halra is ráragad s 

 elpusztítja. A régi magyarság a szilványnyílásokat és az orrot is szem- 

 nek véve, e halat «kilenczszemű»-nek nevezte. 



Nagyság szerint eléri a 50 cm.-t, a mikor gyöngébb ú]jnyi vas- 

 tagságú. 



Húsát nálunk nem becsülik, pedig jóízű; a többek között Eszak- 

 németországban, besózva és besavanyítva, kereskedelmi czikk. 



Elterjedése: Heckel a Dunát, a Poprádot és « Erdélyt » említi; 

 Petényi a Dunán kívül a Rákospatakot és a Garamot jegyezte fel 

 mellékvizeivel együtt. 



A PLANER INGOLA. 

 Petromyzon Planeri, Bloch. 



Főjegyei : egészben az előbbinek jegyeivel találnak ; de az alsó 

 állkapocsnak megfelelő lemezen 1 2 fog áll s a második hátsörény- 

 úszó nem z:^ vágású. 



A mondott főjegyeken kívül ez a faj az előbbitől még abban is 

 különbözik, hogy állandóan kisebb : 20 — 24 cm. Nevezetessége 

 az, hogy ezen a fajon végezte Müller élettani vizsgálatait, a melyek- 

 nek az ingolák átalakulásának bebizonyítása s egy régi nagy tévedés 

 helyreigazítása volt az eredménye. 



Elierjedése: Heckel a Murányi völgyből, s a Béga patakból Lúgos 

 mellett említi ; én Nagy-Rőczéről és az erdélyi részekben a Jára 

 patakból ismerem. 



