MESTERSZÓTÁR. 76 1 



Példával magyarázva : ha a Mesterszótárban olvassuk a vakcsik 

 nevet, ez ott Petromyzon fluviatilis L. s ha e tudományos nevet föl- 

 keressük a csoportos szótárban, akkor azt találjuk, hogy egyéb nevei 

 még fizis, folyóvízi-orsóhal, ingola, ingolna, kilenczszemű-hal, olajhal, 

 olhal, orsóhal, vakcsik. Ha pedig azt akarjuk megtudni, honnan való 

 pld. az ingola, megnézzük a Mesterszótárban s ezt találjuk: « Erdő- 

 vidék és Udvarhelymegye vizei ; nyilván az ingolna, angolna alkalma- 

 zása; Galgóczynál (1622) megvan ». 



Ezáltal eleje van véve annak a sok tévedésnek és sokszor önkény- 

 kedésnek is, a melylyel halászati irodalmunkban lépten-nyomon talál- 

 kozunk. 



A könyv történetében világosan megmondottam, hogy az anyagot 

 nem meríthettem ki s így mindazok a megállapodások, a melyekre 

 jutottam, csak az összehordtam anyagra támaszkodnak. 



Talán helyén lesz itt — • legalább kevés szóval — arra a nagy 

 zavarra rámutatni, a mely onnan eredt, hogy a míg a szerzők a tudo- 

 mányos latin nomenclaturában a szőrszálhasogatásig járó pontosságra 

 törekedtek, addig a magyarral épen csak elbántak; noha ennek 

 kellő méltatására, a nemzet művelődési érdekén kívül, az is ösztönöz- 

 hette volna, hogy a külföld irodalma, mondhatni eredettől fogva, 

 kellő ügyet vetett különösen a magyar népies elnevezésekre is. Ennek 

 oka nagyon egyszerű : a népies elnevezéseknek pontos felismerése mó- 

 dot nyújt a kutatónak, hogy az egyes fajokélet módjára nézve adatokat 

 szerezhessen attól a halászságtól, mely a hallal folytonosan foglalkozik.* 



A magyar népies halnevekre már Marsilius nagy művében (172Ó) 

 is akadunk, honnan azután Bloch (1782 — 84) merített; és reátalálunk 

 a legújabb német halászati könyvben (1886) is, mely újabb halászati 

 irodalmunkból merítve, átvette azokat a hibákat is, a melyek valósá- 

 gos szarvashibák. Nem szólva az kérdesz, orsa, szobbár» féle alko- 

 tásokról, itt csak azt hozom fel, hogy a mi újabb halászati irodalmunk 

 a dévérkes^egből, mely már a xvii. században is ezt a nevet viselte s 

 a mely név a törzsökös magyar halászság száján ma is él, soha más 



* SiEBOLD ezt igen jól érezte, mondván : uUebrigens miiss ich bemerken, dass bei allén 

 dem auf die verschiedenen Volksnamen der Fisclie ein sciir grosser Wcrth ^u Icgeii ist, indem 

 dergleichen Namen selír oft über Altér. Lebensvveise, Gewohnheit, Aufenthalt, Nahrung 

 und Fortpflanzung der Fisclie dem Ichthyologen höciist wiUkommene Aufschlüsse gebén 

 kónneni). Siebold i. h. p. 4. 



