•776 



MESTERSZOTAR. 



melylyel téli halászatkor a B. lyukon ál a 

 halai az Örvösháló felé hajtiák. 



Bhttyogató — S:;cgcd, Csongrád. Szolnok- 

 Kopácsi. Komárom — lalpas fácska, a mely- 

 lyel a vizbe vágnak s «buty», (ikuly» vagy 

 nfultyii hangol csalnak ki, azaz a béka 

 hangjai ulánozzák s evvel a harcsál a 

 horogra csalják. Komáromban kis bádog- 

 pohárral kullyogamak; I. Fullyogató, Kuly- 

 lyogaló, Putlyogaló. 



BUZASZEMÜ KÁRÁSZ — P. K. — SCílldinillS 

 crrllircplitlhilmiis Bon. Grőr körül. 



BuzASZEMŰ KESZEG — P. K. — Scardiniiis 

 enihrophtkalmus Bon. Duna m. 



BÜKE —H. O. — Lcucisciis rutiliis L. BaL^toii. 



Bűzlik — a hal (a fcjélől], mikor rolhadás- 

 nak indul. 



CORAS — Marsilius — 1. Kárász. 



Csabák — T. Sz. H. O. — Aspiiis nipax AG. 

 Szeged. Körös-Tjrcsj. 



Csabák — Telcsies, 1. Agassiz Csabák.' 



Csajka — Máramaros — a halászladik vagy 

 csónak. 



CsÁKLYA — BaLiton. őshalászal — erős, 

 hosszú, tompavégű villás- v. ágasfa, mely- 

 lyel a jég alatt való halászainál az eresztő 

 és ajlólék körül a hálót rakosgatják. Álta- 

 lánosan horgos és lándzsás, hosszúnyelű 

 vasszerszám is. Miklosich szerint a szláv 

 caklja. 



Csáklyaháló — Máramaros — tulajdonképen 

 Ághegyháló: de rúd nélkül való s széles- 

 ségénél hosszabb. Zavaros vízben, a vizet 

 meglábolva, evvel fogják az apró halat. 



Csáklyás cziBÉK — a tihanyi." 



CsÁKLYÁSLEGÉNY — Bodrogkö^ — 1. Roho- 

 nyos, Vezeres. 



Csali — M^rc:;íil menten — összessége mind 

 azoknak az apró állaloknak s egyebeknek, 

 a miket a halász a horogra ráhúz, hogy 

 a halat horogra csalja : «Erigy az iszapba 

 csali s:{Cdnin; 1. Pélle. 



CSALiTŰ, a székely pisztrángvarsában az a 

 fapeczek, a melyre a csalit felfűzik.* 



Csaló eledel — Janua 1729 — csali (esca). 

 Csalóka jel — Tihany — mikor a hegyen- 

 járó valamely halászbokorral összebeszél 

 s jeladás közben más jeleket is ad, a 



melyek a többi bokrot megtévesztik, 1. 

 Hegyenjáró és Látott-hal. 

 Csanak — Kis-Majténv — 1. Mericskő, Sza- 



poly. 

 Csapás — Vclcnc:;c — azok az utak, a melye- 

 kel a halászok a nádasba vágnak, s a me- 

 lyekben a varsákat elhelyezik. A jegén 

 a halászok nyoma. 



Csapkolódik — Spgcd — a hal, 1. Bur- 

 ványiik. 



Csapóhorog — Komárom — I. Kosztos horog. 



Csapóhurok — Pinnyéd — koszt végére 

 erősitetl, lószőrből sodrott hurok, melyet 

 a vizben álló csuka nyákára vetnek. 



Csapó sügér, Pírca fiuviatilis L.* 



Csapóvég — több helyen — halász szerszám- 

 nál az a vég, a mely a vizbe jár, vagy a 

 viz felé sújt. Így a horog kosztjának van 

 fogóvége, mely a halász kezében van, — 

 csapóvége, a melyre a horog ina van kötve; 

 a horoginnak az a vége, melyre a pekle 

 vagy patony van kötve, szintén csapóvég. 



Csárda — általánosan — az állóbárka farán 

 lévő elzárt hely, melyben szerszámot stb. 

 tartanak ; Komáromban a vándor — pisz- 

 kés — halászok gyékénysátra. 



Csárdakaró — Komárom — a halászsátor 

 karózala. 



Csattkő — Bodrogkő:[ — az öreghálón a 

 berenafa (apacs) felől az első nagyobb kő; 

 arra való, hogy az apacs a víz fenekén 

 egyenletesen járjon. 



CsATT-KÖTÉL — Bodrogkö^ — I. Bejáró kötél, 

 t. i. a Laptáros felőli végén van a Csattkő ; 

 I. azt. 



Csecs-csont — os mastoideum. 



Csecstó — XIII. s^á^ad — «Chechtó», mely 

 azokat a helyeket látta el vízzel (szoptatta), 

 a hol a vejszék fel voltak állítva. 



Csege — XlII-dik s^á-^ad — állítólag halastó 

 I. Czége stb. különben ma helység neve 

 a Tisza mentén. 



Csekélye — Miskoiczi Gáspár — a patak 

 vizének széle, hol a víz nem mély. I. Szél- 

 viz. 



Csel — Máramaros — a selyemből, tollból 

 és disznósertéből készült mesterséges légy, 

 a melylyel a pisztrángot és pérhalat fogják. 



Csellé — Phoxinus laeins Ag. ErdSpidék, 

 Olt vize. 



I 



