MESTERSZOTAR. 



783 



Eresztős — Balaton — az a halász, a ki 

 leginkább az eresztőhálóval halászik. 



Eresztős part — Tisza mentén — a már 

 nem lankás, de még nem is meredek part. 



Eretség — S;alíírdi siralmas Krónikája — 

 vizeres vidék. 



Érző likacs, a halak hatodik érzékének nyí- 

 lásai a hal feién.* 



ESPÁRGA — Fclső-Rákcs -^ minden erősebb. 

 halászszerszámhoz tartozó zsinór, pld. : 

 Ilonra való espárgaii, a rokolya hálón. 



Étető maszlag — Janua 1720 — hibásan 

 csalinak (esca) magyarázva. 



EuREN — 1215-ban — (icum tota tertia parte 

 voraginis, quod vulgo fiíre/i dicituni. Nyil- 

 ván örvény, mely mindig jó halashely. 



ÉVAKESZEG, Abramis nímba Lin.* 



Évahal — P. K. — Abramis vimba L. Duna, 

 Ercsi. 



EvEDZŐ — Komárom — a csónik,- ladik, hajó 

 hajtására szolgáló szerszám ; van mankója, 

 nyele és tolla. 



EvEDZŐ — Hegykő — itt a tolórúdat neve- 

 zik evedzőnek. 



EvEDZŐ-szÁRNY — Miskolc^i Gásj?ár — a hal 

 úszószárnya. 



EviczKÉL — általánosan — a hal ; játszva 

 úszkál. Kis gyermekről is mondják, mikor 

 a fürdőben pocskol : iieviczkél mint a hal». 



bvsÉG — Máttyusnál — a halból készitett 

 Garum csípőssége. «A Garum a halak 

 beleinek sóval egybeolvadt cpségc vala«; 

 nyilván a mai kaviár hivatásával birt ; de 

 a Scomber-ből készült. 



Ezüstös bálin, Blicca argyrolciica Heck.* 



Ezüst szemling — Szirmay Andr. — Salar 

 Schiefermiilleri Val. a magyar vizekre 

 csak ráfogva. 



Fagyni — Tihany — igy ejtve: ofánynyin 

 pld.: «erigy hálót fánynyin, az az: a kihú- 

 zott hálót ismét kivetésre rendberakni ; I. 

 Fejni. 



FÁGYÓKÖTÉL — Balaton-Füred — vékony, 

 rövid kötél, a melylyel a háló húzókötelét 

 a jég alatt járó vezérhez (rúdhoz; kötik. 

 A tihanyi halászarticulusban büntető szer- 

 szám is. 



Faha.it6 — KeSythcly — I. Rohonyos, Ve/e- 

 res. 



Fahegykeszeg — Abramis Brama L., közepes; 

 rügyfakadáskor Ivik, innen a neve ; Bala- 

 ton-Fiircd. 



Fajkeszeg — Körős mentén — azok a keszeg- 

 fajok, a melyek 10 — 12 fontig is megnő- 

 nek; megkülönböztetésül azoktól, a melyek 

 aprók maradnak. 



Faj tok, Acipenser schypa Güld.* 



Fajtokok — Antacei, mint csoport.' 



Fajzó hal — Janua 1729 — szaporító hal. 



Fal — Nagy-Bercg — a csikvarsa vagy kas 

 tömlöczrésze. 



Far — általánosan — a hajó vége. 



Fáradt hal — Lá^i, Ipoly — csenevész, 

 hitvány hal (palóczl. 



Farhám — Komárom — heveder, melylyel 

 a parton haladó laptáros a bejáró kötelet 

 a mataknál fogva tartja. 



Farkakő — Csongrád — 1. Belsőkő. 



Farkaló — Körös-larcsa — az a kő, vagy 

 tégla, mely a hosszú kecze végébe van 

 kötve, hogy a hálót feszítse. 



Farkaró — Csongrád — a csónak farán tar- 

 togatott rövid, hegyes, karvastagságú czö- 

 löp, a gyors kikötésre való. A nyargaló 

 apacs vontatására siető legénység a far- 

 karót hirtelen beveri, hogy a csóna- 

 kot hozzákötve a vontatáshoz láthasson ; 

 1. Merecs. Az Ecsedi lápnál az a karó, 

 a melvhez a szárnyasvarsa farka kötve 

 van. 



Farkaró madzagja — Bőrvely — az a mad- 

 zag, a melylyel a szárnyas varsa vége a 

 farkaróhoz van kötve. 



Farkasfűtej — Székelyföld vizei — Euphor- 

 .bia esula és cyparíssias L. Ezt a mérges 

 füvet a székely kéveszámra szedi, a víz 

 színe alatt kövön kővel összezúzza, így 

 megmérgezi a vizet s evvel együtt a benne 

 élő halat. 



Farkháló — Erdőnidék, Olt mentén — 1. 

 Bokorháló, Farszák. 



Farkövécs — Komárom — a fenékhorog 

 végköve ; 1. Belsőkő. 



Farok — Komárom — a vízbe hosszan be- 

 nyúló partrész, vagy szigetvég. 



Faros — Bodrogkő:; — a ki a csónakot kor- 

 mányozza, tehát a ladik farán áll. 



