792 



MESTERSZOTAR. 



Halászó sas — áttjLiiwsjn — a Pandion 

 haliaétos halászneve. 



Halászó víz — Miskolc^i Gáspár — az, mely- 

 ben a hal él. 



Halászrúd — Kopácsi — 1. Vezér, Rohony, 

 Rohoncz. 



Halászsólyom — Krcs^nírics — Pandion hali- 

 aétos. 



Halásztábla — Keszthely — egy fából fara- 

 gott ponty, melynek oldalára a czéhmes- 

 ter ráragasztja az üzenetet — gyűlés, teme- 

 tés, kivonulás — : kézről-kézre járván, 

 visszakerül a czéhmesterhez. 



Halásztárs — Tihany — az egy halászbo- 

 korhoz tartozó legénység egymáshoz való 

 viszonyát fejezi ki. 



HalásztO — Komárom — 1. Hálótű és orr, 

 nyelv, láb. 



Halászszék — Máramaros — egy vagy két 

 bakon nyugvó, gerendákból készült palló, 

 melyet a halász a partról a vizbe állit, 

 hogy az ághegyhálónak megfelelő mély- 

 ségű vizet érjen. Részei : a palló, a bak 

 és a lesőbak. a melyre a háló rúdját meg- 

 támasztja. 



Halbába — P. K. — Cobitis tccnia L. Tis-^a ; 

 nyilván a vulvaalakú sebekre való czélzás, 

 melyeket e hal pofa tüskéjével vág. 



Halbárka — I. Bárka. 



Halbódító — Krcsyierics — nyilván egy a szé- 

 kelység iiméregfüvévelii, mely az Euphor- 

 bia palustris stb, = farkasfűtej ; másra 

 használva : «czötkényi> — I. Czötkény. 



Halcsík — Cobitis fossilis L. Varhó (palócz) 

 és Tószeg. 



Halcsík kosár — Varl>ó, Ipoly mentén — 

 1. Csikkas (palócz). 



Halcsont — Kres^nerics — közhasználat sze- 

 rint a német «Fischbein« értelmében, mely 

 azonban nem haltól, hanem a czettől szár- 

 mazik. 



Hal csontja, töviske — Újfalvi- Szikszai 

 XVI. század — spina. 



Haldobóka — Királv/őUi — a (iKödem értel- 

 mében, 1. Csali, Pélle. 



Haldoktor — Tata. — Tinca vulgáris Cuv. 

 mint a czompónak külön tulajdonságára 

 vonatkozó név. A halászok t. i. azt hiszik, 

 hogy ez a hal sok nyálkájával a halak se- 

 beit bekeni s igy meggyógyítja. 



Halebéd — Komárom — főkelléke a halászlé, 

 melyhez ponty, harcsa és kecsege járul ; 

 sok hagynií\, paprika és kellő só a fűszer ; 

 az edény, a melyben főzik, a bogrács, 

 mely vörös rézből való s egészen sajátos 

 alakú ; a jó főzőnek — mindig férfi — 

 nagy becsülete, hire van s dolgát igen 

 komolyan veszi. 



Halélés — S:{Cged — mindenféle horogra 

 való, a (iKöderi) értelmében, 1, Csali, Pelle, 

 Éléskeszeg. 



Halélő — Komárom — hálózacskó, a melybe 

 — bárka nem létében — a fogott halakat 

 a vizben tartják, hogy élve maradjanak. 



Haletető — Krcs:^ncrics — vivárium, a mely- 

 ben az apróbb halat reníies etetéssel 

 nevelték. 



Hal farka — Ujfalvi-Szikszai xvi. sz. — 

 cauda piscis. 



Hal fogó háló — Janua 1729. 



Halhaja — Komárom — halpikkely. 



Hal hatan való serte — Ujfalvi-Szikszai 

 XVI. század — pinna, pinnula ; nyilván a 

 hátsörényúszó. 



Hal hea — Ujfalvi-Szikszai xvi. század — 

 squama. 



Halhéj — Balaton — halpikkely. 



Hal héj — Orbis pictus 1709. 



Halhely — Balaton — a jégre rakott halak 

 nyoma. Egy perben azt kellett eldönteni, 

 vájjon a behalászók sok halat fogtak-c ? 

 mire a tanúk azt felelték, hogy a jegén 

 sok h. volt látható ; jelölik ezt a lehullott 

 pikkelyek s a nyálka, mely a jég felületét 

 megváltoztatja. 



Halhólvag — Kres^ncrics — egy a vizahó- 

 lyaggal. 



Halhuszár — H. O. — Alburniis bipunctatus 

 Heck. S-{ckdr-Kords^túr. 



Halihany — Tápé — 1. Ihany; (iráhányja a 

 a halat" — annyi mint fölfűzi. 



Hal ikra — Újfalvi Szikszai xvi. sz. — ova 

 piscium, polygranum. 



Halivadék — Királyföldi — apró hal. 



Halívás — Királyföldi — párzsás, 1. Fiasi- 

 tani, Ívni, Vivni, Fördés. 



Haljárás — Komárom — ha sok a hal, azt 

 mondják oa halnak van járása»; ha kevés 

 a hal : «a halnak nincs járásán. A fajokról 

 is igy ; Balaton-Füreden az a hely, a hol a 



