MESTERSZOTAR. 



793 



hal tartózkodni szeret. Sokszor oly érte- 

 lemben is, hogy az időre vonatkozik, a 

 melyben valamely fai bizonyos helyen meg 

 szokott jelenni. 



Hal kopotoja — Uifalvi-Szikszai — brancha. 



Halkufár — Krcs:{nerics — 1. Haláros. 



Halmaszlag — Kresznerics — a legközön- 

 ségesebb a törött borostyánbogyó, pálin- 

 kával meglágyított kenyérbélbe gyúrva s 

 jókora borsónyi golyóalakban a vizbe 

 hányva. 



Hald — Ujfalvi-Szikszai xvi. század — rete. 



HÁLÓ — általánosan — fonalból kötött, sok- 

 féle szerkezetű halászszerszám. 



Hálóállítás — Tihany — az öregháló ijgy 

 készül, hogy a bokor minden embere egy 

 tizedrészét köti ; a midőn a részek készen 

 vannak, a bokor összejön, a részeket össze- 

 köti ; ez a hálóállitás ; 1. Állítás is. 



HÁLÓBÉL — IVIáramaros, Visk — az eresztő- 

 háló aprószemű, középső része, 1. Eresztő- 

 háló. 



HÁLÓBOKOR — Balaton — 1. Bokor. 



HÁLÓCSAPÁS — Balaton — minden egyes 

 hely, mely a jég alatt meghalásztatott s a 

 melynek nyomát (csapását) a lékek mutat- 

 ják ; de a meghalászott pont, mint egység 

 is : iihárom csapást halásztunk meg«. — 

 Különben I. Vonyó. 



HÁLÓ FÖLE — általánosan — a húzóhálók- 

 nál az úszókkal a víz színén járó rész, 

 ellentétben a háló aljával, melyet a kövek, 

 egyáltalában súlyok elsülyesztenek. 



HÁLÓHÁNYÓ — Körös mentén — az a legény, 

 a ki tanyavetéskor a hálót kihányja. 



HÁLÓHÚZÓ — Ipoly mentén — 1. Turbukvas. 



HÁLÓKŐ — Balaton, őshalászat — az allnra 

 kötött súlyozó kövek, tégladarabok. 



HÁLÓKÖTÖFA — S:;ekely-Kercs:^túr — 1. Bécze, 

 Börcz. 



HÁLÓKÖTÖTŰ — Síékdy-Keresitúr — 1. Hálótű. 



HÁLÓMENTŐ — Hegykő, Saród — a karikán 

 az a keresztvas, mely a hálónak a ten- 

 gelyre való feltekerődését lehetetlenné 

 teszi. 



HÁLÓMESTER — Kopácsi — a tanyavetésnél 

 parancsol. 



HÁLÓS — Agárd — hálóval halászó halász. 



HÁLÓSZEM — Kirdlyföldi — a hálónak egyes 

 szeme. 



HÁLÓSZOLGA — Bódua, S-cndrön — a négy- 

 kávás merítő, tulajdonképen ághegyháló 

 rúdjának megtámasztására szolgáló, pisz- 

 kos, talpas és ágas fa. 



HÁLÓTÖ — Miskolc:; — I. Hálótű. 



HÁLÓTŰ — általánosan — fából készült, lapos, 

 orros, nyelves és lábas szerszám, a melyre 

 sok fonal reáhányható s a melylyel a háló- 

 kötést végzik. 



HÁLÓT VETNI — Kuthy — a hálót a halá- 

 szatra vizbe vetni. 



HÁLÓT VONNI — Kuthy — a kivetett hálót 

 kihúzni. 



HÁLÓVARRÁS — régi okiratokban — egyér- 

 telmű a hálókötéssel. 



HÁLÓVARSA — Kis-Majtény — 1. Szárnyas 

 varsa. 



HÁLÓVESSZÖ — Göcsej — 1. Káva. 



HÁLÓVETŐ — Tápé — az a legény, a ki a 

 hálót kiveti. 



HÁLÓZACSKÓ — Komárom — kis zacskó, háló- 

 ból kötve, a melyben a halász apró czók- 

 mókját, vagy eleségét tartogatja. 



HÁLÓZNI — általánosan — hálóval halászni. 



Halörhad — Kuthy— tokhalak értelmében. 



Halpeczek — egyenes, mind két végén he- 

 gyes halászszerszám, mint legősibb for- 

 mája a horognak.* 



Halpénz — squama.* 



Hal pénze — sok helyen — hal héjjá, pik- 

 kelye. 



Halpiacz — Kresznerics — dci a hely, a hol 

 a halat rendesen árulják. 



Halserte — Királyföldi — 1. Halsörény. 



Halsörénv — Szeged — a fésűshalaknál 

 (Percoidei) a hátsörényúszó (p. dorsalis). 



Halszálka — Királyföldi — 1. Szálka. 



Halszálkás szárny — Tóth Pál, Bonnet 

 fordításában — kemény szálkák közt feszülő 

 halúszószárny. 



Halszárnya — általánosan — a hal úszó- 

 szárnya. 



Halszárny ~ Orbis pictus 1708. 



Halszatyor ~ Királyföldi — gyékényből 

 fonott, a hátra akasztható szatyor (Bod- 

 rogköz); helyesen halászszatyor. 



Halszedő — Kiráhfőldi — a ki a kifogott 

 halat felszedi. 



Halszerkő — Szeged — a Sterna fajok, 

 mint halászómadarak ; 1. Halászcsér ís. 



