794 



MESTERSZOTAR. 



Halszüke ~ P. K. Acipcnscr Cúldcnstccdtii 

 Brdt. jiiv. 7í's:;a ni. Petényi Tisza mel- 

 léki halászok szái'ából a következő magya- 

 rázatot kapta : »A hals:{űkc akkor jön, mi- 

 kor szűkén van a hal». Innen a név. A faj 

 kétséf,'telen ; a névvel együtt gyűjtöttem. 

 H. O. 



Halszüke — Krcs:;iicrics — «Flunder»-nek 

 magyarázva, a mi helytelen. A «Flűnder», 

 Platessa flesus, tengeri hal, mely folyóinkba 

 nem jár, nem s^űk, hanem Ijjros. A nhal- 

 szűken az Acipenser Güldenstadtii Brd. 

 kivált az aprajának a neve. 



Halszűki — Nychőr — Acil^cnscr GiilJcn- 

 stádtii Brd. ; ifjú. GySr. 



Haltapogató — KirjlyföLü — 1. Tapogató, 

 Borító stb. 



Hal tapogató — Ujfalvi-Szikszai xxi. sz. — 

 verriculum ; itt hibásan a kétkózhálóval 

 egybetévesztve. 



Haltartó — Krcs:;i:crics — I. Bárka, Riitő, 

 Rejtő stb. 



Haltartó — MiskoIczi Gáspár — fával 

 vagy kővel bélelt ásovány, a melybe a 

 halat máshonnan hozzák. 



Hal tartó barka — Ujfalvi-Szikszai .\vi. 

 század — Ichthyotrophium. 



Haltartó rekesz, a varsás ladikon stb. láda 

 helyett.* 



Haltej — Krcs^^ncrics — a hinihal spermája, 

 termékenyítő vagy liasitó nedve. 



Hal teje — Ujfalvi-Szikszai xvi. sz. — 

 lacteum intestinum. 



Haltetű — Krcs^ncrics — halakon élősködő 

 rákok, mint Lernasák, Dichelestidák, Ca- 

 ligidák és Argulidák. 



Haltör — S^. Molnár Alb. — általános kife- 

 jezés, mely mindenféle szerszámra illik. 

 Excipula. 



Halvaczok — Bodrogköz — az a hely, a hol 

 valamely hal állandóan tartózkodik, mint 

 lyuk, gödör, gyökér, kő stb. 



Hal vasar — Ujfalvi-Szikszai xvi. század — 

 Ichthyopolium, fórum piscarium. 



Halvarsa — Doros:;ló, Bácsniegye — 1. Szár- 

 nyasvarsa. 



Halveder — az ókor értelmében — hal- 

 szállitó füles edény, illetőleg ős bog- 

 rács is; az arch£eologiában legtöbbször 

 ícistan." 



Halvijás — Máramaros, Visk — a hal ivása, 



párzása. 

 Halzsír — Duna, Tis^a, Körös — a hol a 

 halat hasítják, sózzák és szárítják, ott a 

 kicsapott belekből s hasításra nem alkal- 

 mas kisebb halakból halzsirt főznek. 

 Halzsírkanál — Körös-Tarcsa — késalakra 

 faragott kavarófa, a melylyel az üstbe gyűj- 

 tött halzsigerekel főzés közben kavarva- 

 vágva törik, hogy a zsir felszállhasson. 

 Halzsírszedő — Körös-Tarcsa — minden- 

 esetre ősi sierszám : egy nagy Anodonta 

 jobb kagylófele nyélre alkalmazva ; igen 

 jó kanál a halzsír leszedésére. 

 Hám — Saród — 1. Öv. 

 HÁMFA — Karád — 1. Apacs. 

 HÁMOZNI — xvii. századbeli szakácsköny- 

 vek — a halról is : «Az czukajat igen szé- 

 pen mc'^hamo^dv , t. i. a héjjátói megtisz- 

 títani. 

 Hanyatt fordul — Miskolc^ Gáspár — a 

 delfin, mikor a prédát csalja ; hal értel- 

 mében mondja. 

 Hanzsék — Hegykő — a zsombik ; jelesen 



az egyes. 

 Hánykolódik — általánosan — a hal, mikor 



kivetik a szárazra. 

 Harapóhorog — B. S^abó Dávid — a kosz- 



toshorog értelmében. 

 Harántcsont — os transversale.* 

 Harántnyúlvány — apophysis transversa spi- 



nosa.* 

 Harcsa — Silurus — 1, Leső Harcsa.* 

 Harcsa — K. — Silurus Glanis L. A tót : 

 hrca névvel egy tőből fakadt. Galgóczi- 

 nál (1622) megvan. 

 Harcsa — Ujfalvi-Szikszai xvi. század — 

 Silurus, barbota, mullus, perottis, barbel- 

 lus, barbo, trigla. Itt csak Silurus a helyes. 

 Harcsa — Janua 1729 — Silurus Glanis. 



Raja alatt felhozva. 

 Harcsafélék — Siluroidei, mint család.* 

 Harcsaféreg — Komárom — a Palingenia 



longicauda álczája. 

 Harcsahorog — Keszthely — legnagyobb 

 fajta ; ina 50 — 40 öles ; kizárólagosan ma- 

 gyar kovácsok munkája és régies alakú. 

 Harcsaponty — Mitterpacher — Barbus 

 fluviatilis Ag. ; a bajuszától eredő jellemző 

 elnevezés. 



