828 



MESTERSZOTAR. 



Szaka — S^ckchfcld és Tihany — a szigony 

 vagy horog visszáia v. nvisszhorga.o — 

 ilyen all<almazásban : (iletörött a s-ti/.i/a» ; 

 I. Visz, Viszja. 



SzAKÁL — SílvíiW — I. Szaka. A szendrői 

 szigony liülönálió forma ; gerehlyeszerű, 

 ágai mindig töl'h szalmások, tehát sokasá- 

 guknál fogva szakáiszerűek. 



SzAKÁLos HOROG — Komáivin — egy in vé- 

 gébe alkalmazott több horog. 



SzAKÁs HOROG — S-ckchfclíi — (íviszhorgosii 

 horog. 



SzAKÁs sziGoxY — S^ckclrföld — (íviszhor- 

 gosi) szigony, megkülönböztetésül a sima- 

 ágútól. 



Száklék — Bodiv^kő- — jég alatt való ha- 

 lászat, a melyen a téliszákot leeresztik. 



SzAKÓczA — Keszthely — jégvágó fejsze. 



SzÁKOLNi — Bodrogkc:; — szákkal halászni. 



Szakos — Bodrogkö:; — jég alatt való halá- 

 szat — az. a ki a hálót a száklékbe bocsátja. 



Szákvas — Bcdrcgkc:; — a téliszák káváira 

 alkalmazott súlyok. 



Szál — Tihany — kötélről mondják ; pld ; 

 egy — két — három szál kötélre készítet- 

 ték : az az : ío. ioo. 150 ölre a parttól a 

 hálót beereszteni, tehát 2 v. 5 <o öles 

 húzókötelet összekötni. 



Szálka — áitaláncsan — a hal csontja ; de 

 leginkább a húsban levő Y alakú csontocs- 

 kák (ossicula Artedii). 



Szálka — Orbis pictus 1708. 



Szálkás hal — áltaUinosan — csekély ér- 

 tékű, mert szálkás húsú hal ; leginkább 

 Leucisciis, Scardinius, Squalius, Abramis 

 stb. : szóval a fehér halak. 



Szalmán telelt — H. O. — Abramis balk- 

 rus L. Lá:;i. Nógrád megye. Palócz elne- 

 vezés, a hal hitvány voltára czéloz ; a palócz 

 hozzátette, hogy «fáradt» hal; fáradt^ 

 hitvány, csenevész. 



SzAMSZEREij — 1669 Ecsed vára lajstromá- 

 ban — (lArmbrusti), alkalmasint az együvé 

 riasztott halaknak nyilazására használtattak, 

 a mint ez ív. Béla király idejében kétség- 

 telenül divott is ; 1. történelmi rész. 



Szánkó — Komárom — a ladik fenekét be- 

 lőlrül védő padolat. 



SzÁp — Gárdony — a Csiga egyes fokai vagy 

 orsója. 



SzÁP — P. K. Földi nyomán — Abramis sapa 

 Páll. (H. O.) 



Szápakeszeg — H. O. — Abramis sapa Páll. 

 S-egcd. 



SzAPAÓ — Komárom — 1. Szapoly. 



SzÁpó keszeg — T. S-. Nátly — Segéd, 1. 

 S;ápakcs:;cg. 



SzAPOLY — általánosan fából készült_ merítő, 

 hosszabb rövidebb nyéllel; a víznek a csó- 

 nakból való kihányására és ivásra is; 1. 

 Csanak. 



Szaporítás — Felső-Rákos — a varsa vagy a 

 kerek háló kötésénél a szemek számának 

 fokozatos niegbővltése ; a rokolyaháló- 

 nál a szaporítás száma harminczhat. A 

 varsánál 20 szemen kezdi (fark), 6o-ig 

 szaporítja (derék) 20-ra fogyasztja (vörcsök) 

 1. Fogyasztani. 



Szár — Kcs:;thcly — a horog egyenes része. 



Száraz hal — Fái--félc szakácskönyv, xvii. 

 század — a szárított értelmében, tokról 

 és vizáról. 



Szárítókötél — Balaton-Füred — az, a 

 melyre a hasított halat kiakasztják. 



SzÁRiTÓRUD — Balaton-Füred — a zsidó- 

 utcza karói ; I. Tericskaró ; Zzidóutcza. 



Szárny — Balaton-Füred — a hónaljúszó- 

 szárny, p. pectoralis. A varsáknál a tere- 

 lők, a gyaloninál a háló két fele. 



Szárnyakaró — Szentes, körösi halászok — 

 a hálóvarsánál a szárnyat tartó karó. 



Szárnyalék — Keszthely — I. Sorlék, Ág- 

 lik. 



Szárnyasháló — Simontornya — I. Szárnyas 

 varsa. 



Szárnyas varsa — Balaton, Komárom, S:;e- 

 ged — a halak betévedésére számító, 

 hálóból kötött, abroncskeretíí eszköz, vör- 

 csökkel, hogy a betévedt hal ki ne talál- 

 jon ; karók közé feszítik ki ; I. Farkaró, 

 Szárnyakaró. 



Szárnyas véter — Göcsej — a szárnyas 

 varsa. 



Szárnycsontok — ossa pterygoidea.* 



Szárnyék — Latorc^a mentén — 1. Lésza. 



Szárnyék, a czége ágaira alkalmazva, a szárny- 

 tól való megkülönböztetésül.* 



SzÁRNYFESZiTŐ, ístáp helyett ; az a pálcza- 

 szerű fa, a mely a száinyasvarsa szárnyát 

 kiterjesztve tartja.* 



