havde tilveiebragt forholdsvis betydelige Samlinger af 

 Skeletdele ; Insekter, Mineralier og især af Konchylier. 

 Studiet af disse sidste drog ham dog stærkere til sig 

 end noget Andet, og fra Aaret 1844, da han blev Ama- 

 nuensis hos Dr. Beck, der dengang var ansat ved Kong 

 Christian den Ottendes partikulære Konchyliesamling, 

 opoffrede han sig næsten udelukkende til dette Studium. 

 1 Beck fandt han en vistnok kundskabsrig og ikke ube- 

 gavet Lærer, der ogsaa paa sin Vis tog sig af ham og 

 hans videnskabelige Uddannelse, men saavidt man kan 

 dømme efter de forskjellige Optegnelser, som Mørch har 

 efterladt sig fra denne Tid, fandt der aldrig nogen virke- 

 lig Tilslutning Sted mellem ham og Beck. For en Del 

 hidrørte dette vistnok fra, at Mørch allerede som ganske 

 ung var en indesluttet og i alt Fald tilsyneladende util- 

 gængelig Natur, men væsenligst maa man dog vistnok 

 udlede den mellem ham og Beck herskende Mangel paa 

 Sympathi dels fra den Omstændighed, at Beck, der ikke 

 var bhnd for Mørchs betydelige Evner og nok forudsaae, 

 at han selv vilde blive fordunklet af sin Elev, ikke for- 

 maaede at bekæmpe sin Forfængelighed eller dog at 

 skjule denne for Mørch, dels — og vel fornemmelig — 

 i den gjennemgaaende Uoverensstemmelse mellem de to 

 Mænds Charakter og Livsanskuelse. 



Fra den Tid af, da Mørch stillede det konchyliologiske 

 Studium som sin Livsopgave, udviklede han en ganske 

 overordenlig FHd. Han anvendte saa godt som hele sin 

 Fritid til at læse og for en stor Del afskrive saadanne 

 malakozoologiske Værker, som vare for kostbare eller for 

 sjeldne til at han havde Udsigt til selv at erhverve dem. 



