42 



és azt is gyanítottam, hogy a falban fészkét építi. Szabadon bo- 

 csátottam, gondolván, hogy hadd éljen a fajfenntartás ösztönének. 

 Mikor harmadszor visszajött, egy sár-golyócskát ejtett el az ab- 

 lak széles párkányára, de csakhamar utána ment és — a nélkül, hogy 

 észrevettem volna, miként — avval együtt a hasadékba bújt. Hogy 

 tehát fészket rak, most már egészen bizonyos volt. Ez a reggeli 

 órákban történt. — E élben ós délután nem láttam többé. Éjsza- 

 kára persze bezártam az ablakot. Másnap reggel már 5 óra körűi 

 (talán korábban is) ott zúgott a bezárt ablak előtt, bebocsátást kérve 

 a belül levő nyíláshoz. Legyen öröme ; kinyitottam neki az ablakot. 

 És elkezdte újra munkáját. — Most már érdekelt az is, vájjon 

 honnan és miként szállítja épületéhez az anyagot, Szemmel kisér- 

 tem tehát, hova repül. Láttam, hogy valami 200 lépésnyire, egy 

 kút mellé szállt az útczára. Most lesiettem a kúthoz, hogy lássam, 

 mit mivel ő ott. Leszállt egy kis pocsolyának a szélére, a hol jó 

 lágy volt az agyag és állkapcsával alig 1 / 2 perez alatt jókora bor- 

 sónyi darabot formált ki belőle, azután két hosszú hátulsó lábával *) 

 megfogta, felrepült és vitte fel a kerti házba. Jól láttam még re- 

 pülése közben is, hogy két hátulsó lábán csüngött a teher. Több 

 fordulóját is megvártam. Mindig ugyanarra a helyre szállt és min- 

 dig ugyanazon a módon kaparta össze és szállította az agyagot. 

 így dolgozott rendkívüli szorgalommal körülbelül délelőtti 10 óráig; 

 10 órán túl soha sem láttam dolgozni ; valamint egész délután sem 

 mutatkozott. Körülbelül azt a módot követte, a mit a fecskék : dél- 

 előtt épített, délben és délután pedig száradni hagyta az építményt. 

 Hogy a falban miként munkálkodott, azt persze nem láthattam. 

 Három napon át figyeltem rá, és mindig egyformán dolgozott. Az 

 éjszakát mindig másutt töltötte ; korán reggel azonban mindig meg- 

 elent; anyai ösztöne serkentette és emlékezete elvezette a helyre, 

 melyen jövő nemzedékét volt felnevelendő. Valószínű, hogy a nyu- 

 galmas kerti ház falában fel is nevelte háborítatlanul. 



Paszlavszky József. 



A honvédbogarak milliói. — Közelebbről egy igen érdekes 

 phaenologiai eset jutott tudomásomra, mely bárha régebben történt, 

 de azért érdekességéből legkevésbbé sem vesztett, és melyet már 

 csak annálfogva is érdemes felemlíteni, mert az eset egy igen kár- 

 tékony s a repeze-termésre némely évben valóságos csapást képező 



*) Nem az elsővé], mikéut Hermán 0. idézett munkájában mondja. 



