43 



bogárra, a honvédbogárra (Entomoscelis Adonidis Pallas) vo- 

 natkozik. Az esetet, melynek színhelye Fehérmegyében a báró Sina-fóle 

 érdi uradalom volt , L i t s Gusztáv uradalmi inspektor úr mint 

 szemtanú, valóban szakértő gondos megfigyelés alapján a következő- 

 képen beszélte el : 



Ott, a hol a szab. déli vasútnak Tárnok és Martonvásár kö- 

 zött levő szakasza az uradalom tábláit kettészeli, a tárnoki állomás 

 közelében fekszik az Anasztázia-major ; a majortól nem messze 

 1867-ben egy nagy repczetábla volt, melyet a vasút két darabra 

 osztott. Ezen a táblán az említett év május havában — mint ak- 

 kor sok más helyen is — a kifejlett honvédbogarak a repcze-ter- 

 mést a szó teljes értelmében letarolták. Miután a bogaraknak a vasút 

 két oldalán elterülő repczeföldön már nem volt mivel táplálkozniuk, 

 úgy látszik területet akartak cserélni s a vasúton innen lévők a 

 túlsó oldalra, a túl lévők pedig az innenső oldalra kezdtek átván- 

 dorolni. Minthogy a vándorlás egy időben történt, a mindkét oldal- 

 ról jövők a vasúti töltésen tömegesen találkoztak s úgy a töltés felső 

 részét, mint a vasúti síneket a szó teljes értelmében elborították. A 

 Tárnokról Martonvásár felé haladó vasúti vonat épen a tömeges ván- 

 dorlás idejében találta a bogarakat a síneken s meglehetősen hosszú 

 vonalon roppant mennyiséget gázolt el belőlük. De az összezúzott 

 bogarak nagy tömege mindinkább csökkentette a súrlódást a vasúti 

 sínek és a lokomotív kerekei között; a vonat haladása ennek kö- 

 vetkeztében lassabbodni kezdett; végre pedig a súrlódás teljesen 

 megszűnvén, a lokomotív kerekei folyvást csak egy helyben forog- 

 tak s a vonat megállott. A vonatot kisérő vasúti személyzet a szom- 

 széd Anasztázia-majorba volt kénytelen segélyért folyamodni ; onnan 

 aztán seprőket hoztak, a síneket leseperték ós poronddal behin- 

 tették. A vonat ezután végre nagy nehezen megindulhatott, de a 

 repczetáblák között lévő egész pályaszakaszon csak lépésről-lépésre 

 birt haladni s csak azon túl folytathatta útját akadálytalanul. 



Ez az érdekes eset minden tekintetban megegyezik avval, a 

 mely 1878-ban a m. kir. államvasutak Szajol, Török-Sz. -Miklós ós 

 Fegyvernek állomásai között fordult elő, a hol a Julus unilineatus 

 nevű százlábúnak roppant tömegei állították meg a vasúti vonatot.*) 

 A vonat ebben az esetben is csak a síneknek poronddal való foly- 

 tonos behintése mellett haladhatott nagy nehezen előre. 



Dr. Tömösváry Ödön. 



*) Az esetet leírta Paszlavszky Józsefa Természettudományi Köz- 

 löny X. kötéuek 29á-ik lapján. 



