10 



koztak és pedig leginkább a venyigék felső harmadában a véko- 

 nyabb, 3 5 mill. átmérőjű hajtásokon. A gyengébb venyigéken, 

 felül és alul egyaránt voltak fúrások észlelhetők. 



A megfúrt venyigék tüzetesebb vizsgálata a következő ered- 

 ményt adta : 



A fúrt lyukak az illető venyigéken többnyire meglehetős sza- 

 bályossággal vannak elhelyezve s az egyes bütyökközökön (inter- 

 nodiumokon) mindig egy egyenes, csak nagy ritkán kissé jobbra 

 vagy balra elhajló sorban állanak. Minden bütyökközön kivétel 

 nélkül csak egy ilyen sor lyuk található. A lyukak száma egy-egy 

 bütyökközön igen változó és némileg a venyige vastagságától is 

 függ ; mert a hol a venyige vastagabb, ott egy bütyökközre több- 

 nyire kevés, alig egy-két lyuk szokott esni, mig a vékonyabb venyi- 

 géken rendesen több, néha 6-8 lyuk látható. A lyukak, melyek 

 leginkább a bütyökköz közepe táján vannak fúrva és soha sincse- 

 nek magán a bütykön vagy közvetetlenűl a bütyök felett, egymástól 

 átlag 7 mill. távolságra fekszenek ; ez a távolság olykor valamivel 

 kisebb vagy nagyobb, de legfeljebb 5-10 mill. között ingadozik. 



Az apró gömbölyű lyukak úgy néznek ki, mintha valami jó vas- 

 tag gombostűvel volnának fúrva ; átmérőjük % mill. ; széleik szál- 

 kásak, a szálkák kifelé állanak s a lyuk nyilasa körűi keskeny és 

 alacsony kis karimát képeznek. 



Ha egy igy megfúrt venyigét hosszában ketté hasítunk, azt 

 tapasztaljuk, hogy minden ilyen lyuk a venyige fáján keresztül 

 kissé rézsút irányban lefelé haladó gömbölyű kis csatornába vezet, 

 mely, mihelyt a venyige székéhez ér, hirtelen lefelé kanyarodik és 

 két egymással s a venyige tengelyével többé-kevésbbé párhuzamos 

 ágra oszolva, mintegy 5 mill. mélyen hat le a székbe. E kis csa- 

 torna mindegyik ágában egy-egy hosszú vékony rovarpete foglal 

 helyet, úgy hogy e szerint minden külső lyuknak megfelelőleg két- 

 két pete van a venyige székébe beágyazva. 



A pete maga 3y 4 mill. hosszú és % mill. vastag, a felső és 

 alsó végén tompa; szine tejfehér, felülete egészen sima és selyem- 

 fényű, kivéve felső, a lyuk nyilasa felé fordított végét, a melyen 

 mintegy 1 / 2 mill. hosszúságban egy szemcsés felületű, barnássárga 

 kupakot veszünk észre. Ha ezt a barnássárga kupakot mikroszkóp 

 alatt erős nagyitásnál megvizsgáljuk, legott meggyőződünk, hogy az 

 nem más mint számtalan mikropyle összehalmozódása, és hogy min- 

 den egyes ilyen mikropyle voltaképen egy parányi dudorodásból 

 áll, melynek tompa csúcsa tölcsérszerűen be van mélyedve. 



