embert őszszel a gyűjtésre figyelmezteti. Azért némely vidéken 

 (Tokaj-Hegyallya, Ugocsa) népies neve: gyűjts vagy gyűjts-bogár. 

 De ugyanott és másfelé (Szilágyság) a nép még őszi féreg név alatt 

 is ismeri, vonatkozással őszkor való megjelenésére. Ugyanezekkel a 

 népies nevekkel találkozunk a Dunántúl is, de már kicsinyítő alak- 

 ban, mint gyííjtsike (Pestmegye, pilisi felső járás) és őszike (Tolna-, 

 Somogy- és Baranyamegye). Ez utóbbi vidéken, a hol azonkívül 

 még az őszi bogár, ősz és csűr nevek is szokásosak, vagy azt hiszik, 

 hogy a rovar azt mondja: »ősz! — ősz!«, vagy pedig (mint péld. 

 Pécsett) úgy vélekednek, hogy énekével az asszonyncpet a nem- 

 sokára bekövetkező téli munkákra, a szövésre és fonásra figyelmez- 

 teti, mondván: »szűjj ! — fonyj!« (szőjj ! — fonj!) 



A baranyamegyei svábok Weinvogel név alatt ismerik, a mi 

 az Ausztriában dívó Weinháhnchen elnevezésre emlékeztet. — A 

 pécsi bosnyákok vagyis helyesebben a törökök által Pécsett hagyott 

 bolgárok szerint a pirregő tücsök azt hangoztatja: »cern ! -- biel!« 

 (fekete ! — fehér !), t. i. hogy érik már szőlő, van már fekete szőlő 

 is, meg fehér is; azért is nevezik cern-biel-nek*) Hazánk dráván- 

 túli részén, nevezetesen Zágrábmegyében a horvát köznép a szin- 

 tén hangfestő zri névvel jelöli e tücsköt, azt tartván, hogy a 

 szőlőkben éneklő rovar »zrí!« (érjél!) szólamával a szőlőt érésre 

 serkenti. 



De annak daczára, hogy e rovar mindenfelé annyira gyakori 

 és annyira ismeretes, fejlődési viszonyai — egy félig-elfelejtett 

 múlt századbeli tudósítást leszámítva — mindamellett mai napig 

 ismeretlenek voltak. Csak szerencsés véletlensógnek köszönhetem, 

 hogy e különös rovar petéit felfedeznem és fejlődése viszonyaival 

 megismerkednem sikerült. 



Ugyanis 1883 tavaszán Pécsett járván, Horváth Antal ügy- 

 véd úr arra figyelmeztetett, hogy a pécsi szőlőkben nem ritkán 

 találni szőlővenyigéket, a melyek sajátságos módon, mint a furulya 

 meg vannak fúrva. Efféle megfúrt venyigék a pécsi szőlőhegyeken 

 csakugyan mindenfelé előfordultak, de mégis gyakoriabbak voltak 

 kivált száraz, kövecses talajú szőlőkben. Azt, hogy bizonyos szőlő- 

 fajok inkább, mások pedig kevésbbé lettek volna ekként megtá- 

 madva, nem lehetett tapasztalni ; csak annyit lehetett észrevenni, 

 hogy a fúrások különösen egyes tőkéken nagyobb számmal mutat- 



*) Horváth Antal pécsi ügyvéd úr szives közlései szerint, a melyek- 

 ért e helyen is őszinte köszönetemet fejezem ki. 



