3. ábra. — Egy rovar- 

 láb : c, csipő ; t, tompor; 

 cz\ czomb ; l, lábszár ; 

 ta, boka ; le, barom. 



<?), mely igen mozgékonyan van a mellkashoz 

 erősítve ; erre következik az igen kicsiny t o m- 

 p o r (t), ez után a lábnak legvaskosabb része, a 

 czomb (ez), melyre a többnyire vékony láb- 

 szár (l) következik. A lábszár végén álló 

 boka (tarsus — ta) több apró izülékböl van 

 összetóve, melyeknek száma, különösen a, bo- 

 garak osztályozásánál igen fontos, és az 5-öt 

 általában soha sem szokta meghaladni. A leg- 

 utolsó boka-izülék végén rendesen két hegyes 

 karom (k) van. 



A pirregö tücsök fejlődési viszonyairól.*) 



— Egy táblával. — 



Európa déli felében és igy hazánkban is egy 10—15 mill. 

 hosszú, karcsú termetű, szürkés-sárga tücsökfaj tenyészik s kivált 

 dombos vidékeken bozótos-bokros helyeken, de leginkább szőlők- 

 ben mindenütt gyakori. E tücsökfaj, mely a többi belföldi Grylli- 

 dától nemcsak karcsú termete és világos színe, hanem bokrokon és 

 más növényeken való tartózkodása által is eltér, a p i r r e g ő t ü- 

 c s ö k (Oecanthus pellucens Scop.) 



E rovar ősz felé augusztustól októberig fordul elő ; s ebben 

 az időszakban sajátságosan hangzó pirregését különösen naplemente 

 körűi mindenfelé hallani lehet. Ez a pirregés, melyet a him felső 

 szárnyainak igen gyors egymáshoz való dörzsölése által idéz elő, és 

 mely a többi tücsök vagy a sáskák és szöcskék czirpelésétől feltű- 

 nően különbözik, egy sajátságosan elnyújtott, mélabús, vibráló ma- 

 gas hangból áll és rövid időközökben követi egymást. F i s c h e r **) 

 e hangot a következő képlettel igyekezett kifejezni: 



u ü u u u u u u u u v u __ v v v u _i 



A magyar nép, melynek a különféle állatokra, mint tudjuk, 

 gyakran igen találó hangfestő nevei vannak, a pirregő tücsök hang- 

 ját > gyújts !«-nek értelmezi és úgy magyarázza, hogy e rovar az 



*) Előadatott a magy. tud. Akadémia III. osztályának ülésén 1883 de- 

 czember 10-én. 



**) H. Fiscber, Orthoptera Europaea. Lipsiae 1853, p. 166. 



