63 



néha egy negyedrészét tönkreteszik, tehát hogy legalább is 300 mil- 

 lióra rúgnak. Ebbe az összegbe nincsen bele foglalva az a 300 mil- 

 liónyi kár, a melyet a phylloxera átlag minden évben okoz. E sze- 

 rint az összes adó, melyet a kártékony rovarok évenként termé- 

 sünkre vetnek, a 600 milliót meghaladja ; sőt némelyek szerint 

 egy milliárdot tesz ki, azaz: kétszer vagy háromszor na- 

 gyobb mint az összes földadó, a hozzá tartozó pót- 

 adókkal együtt.« 



A magyar méhészet a középkorban. — A móhészkedés a régi 



időkben sokkal fontosabb szerepet játszott, mint napjainkban. Mióta 

 a méznek általános használatát az ételek készítésénél a nád- és rópa- 

 czukor leszorította, mióta az újkor két nevezetes világító anyaga, a 

 stearin és a petróleum, a viaszgyertyák fényűzését könnyen nélkü- 

 lözhetővé tette, a méhészet is aránylag tetemesen hanyatlott. Csak 

 újabb időben kezd ismét — modern és okszerű alapokra fektetve — 

 nagyobb lendületet venni. A múlt századokban azonban egész más- 

 képen állott a dolog ; akkor a méhtenyésztés virágzó és jövedelmező, 

 mert nélkülözhetetlen gazdasági ágat képezett. így volt ez a közép- 

 korban egész Közép-Európában, így hazánkban is. Számos oklevél 

 bizonyítja, hogy a méhészet kivált Magyarország területén, hajdan 

 csakugyan szép virágzásnak örvendett. Őseink már az Arpádházi ki- 

 rályok idejében is nagyban méhészkedtek. Erre mutat II. (vak) Béla ki- 

 rálynak 1138-ban kelt egyik adománylevele, a melyben az atyja 

 Almos által alapított dömösi prépostságot megerősítette, és mely sze- 

 rint 59 község egyéb tartozásokon kívül egyenként és évenként 175 

 akó méhsört tartozott a prépostságnak beszolgáltatni, tehát összesen 

 10,325 akót. Ez bizonyára elég tekintélyes mennyiség, a melyből 

 már egy magából is következtetni lehet, hogy mennyire el volt terjedve 

 hazánkban abban az időben a méhtenyésztés, és hogy milyen töme- 

 ges volt akkor nálunk a méz- és viasztermelós. 



IRODALOM. 



Szaniszló Albert, Vezérfonal a gazdasági tanintézetek és akadémiák 

 állattani (kiválólag rovartani) előadásaihoz. Kolozs- 

 vár, 1884. (VIII. és 222. 1.) 



Szerző, ki a kolozsmonostori gazdasági tanintézeten az állat- 

 tant tanítja, e munkájában előadásaihoz készült kézi jegyzeteit állí- 

 totta össze. A munka tehát voltaképen tankönyv, melyet a szerző 

 első sorban tanítványainak nyújt. Saját észleletei mindenütt terjedel- 

 mesen, néhol igen is részletesen vannak benne ismertetve, míg vi- 

 szont egyik-másik nevezetesebb állatfaj, mely bővebb tárgyalást ér- 

 demelt volna, csak röviden van érintve. E miatt az egész munkában, 

 a melynek nagyobb része a kártékony rovarokkal foglalkozik, hiány- 

 zik az egyöntetűség és könnyű áttekinthetőség, a mi pedig egy tan- 



