82 



szűnt. Nagy szerencse,, hogy a bortermelés Pancsova vidékén nem 

 bír első rangú fontossággal, és hogy az ottani elpusztult szőlőterü- 

 leteket kitűnően lehet másféle mívelésmódra is felhasználni. 



Annál nagyobb csapás a phylloxeravész a szomszéd Temes- 

 megyében, a hol a virágzó és jövedelmező bortermeléssel bíró 

 Versecz és Fehértemplom városok egy-egy nagyobb fertőzés közép- 

 pontjait képezik. Verseczen és 3 szomszéd községben már körül- 

 belül 235 hektár szőlő van ellepve ; Fehértemplom és a szomszéd 

 Vöröstemplom szőlőiből pedig 63 hektár van megtámadva. 



Borsodmegyében két nagyobb infectió- csoport, az egyik a 

 Bódva, a másik Sajó völgyében, a Tokaj-Hegyallyára való tekintet- 

 ből bír kiváló fontosságai. Amaz a szendrői csoport, mely részben 

 felnyúlik Abauj -Tornamegyébe és 10 község határában körülbelül 

 300 hektárnyi infectióból áll ; emez a barczai csoport, 6 község 

 határában mintegy 200 hektárnyi fertőzött szőlővel. 



Dr. Horváth Géza. 



APRÓBB KÖZLEMÉNYEK. 



A lopó-darázsok életmódjáról. — A lopó-darázsok (Pelopoeus), 

 melyeknek fészkeiésót és építkezését Paszlavszky József 

 tanár úr e folyóiratnak már egyik előbbi füzetében (41— 42-ik 1.) 

 ismertette, életmódjuk tekintetében is a legérdekesebb rovarok közé 

 tartoznak. Ugyanis mihelyt a sárépítmény készen van, a darázs 

 minden egyes sejt fenekére egy-egy petét tojik, és még mielőtt a 

 sejtek száját végképen befalazná, azoknak belsejét összefogdosott 

 pókokkal tölti meg. Ily módon gondoskodik arról, hogy a petéiből 

 kikelő ivadék a sár-sejtekben mindjárt terített asztalt és kész táp- 

 lálékot találjon. De hogy a sejtekbe hordott pókok addig az ideig 

 meg ne romoljanak, a darázs nem öli meg azokat, hanem csak 

 fulánkjával megbénítja; a pókok tehát egészen tehetetlenül, de 

 élve maradnak a sejtekben mindaddig, a mig csak a lopó-darázs- 

 nak kikelő és gyorsan növekedő álczája őket sorban fel nem emészti. 



Sajátságos, hogy ezek a darázsok áldozataik megválasz- 

 tásában meglehetősen válogatósak és az egyes fajok többnyire 

 mindig csak bizonyos meghatározott pókfajokat szoktak fészkükbe 

 hordani. A Pelopoeus destűlatorius fészkébe hordott pókfajokat eddig 

 tudtomra még senki sem vizsgálta meg tüzetesebben ; de igen is 

 ismerjük azokat a pókokat, a melyeket a rokon Pelopoeus spirifex 



