94 



Pozsony környékének lepkéiről. 



A modern állattan nem elégszik meg az észlelt állatok puszta 

 leírásával és száraz felsorolásával, hanem beható kutatásának tár- 

 gyává teszi az állatok életmódját, szaporodását és fejlődését, meg- 

 állapítja az egyes fajok megjelenése helyét, idejét és földrajzi el- 

 terjedését, megfigyeli vándorlásaikat, kutatja létezésüknek összes 

 feltételeit és körülményeit. 



Ebben az irányban kell most már a rovarásznak is haladni. 

 A rovarok megjelenését és tenyészését ugyanis, ép úgy, mint a 

 többi állatokét, a növényzet, az éghajlat ós a talaj viszonyai határoz- 

 zák meg ; ezek képezik létezésüknek alapfeltételeit. Kétszeres becs- 

 esei bir ennélfogva az olyan rovargyűjtemény, a mely csak bizo- 

 nyos határozottan körvonalozott vidék rovarait tartalmazza, és a 

 mely a mellett az illető vidék faunájáról szerzett tapasztalatok fel- 

 jegyzésével van összekötve. 



Közel 13 év óta foglalkozván Pozsony vidékén lepkegyűjtés- 

 sel, pontos feljegyzéseket vezettem mindazokról a lepkékről, a me- 

 lyeket itt részint a szabadban fogtam, részint hernyóból neveltem. 



A pozsonyi faunának kiváló érdekességet kölcsönöz az a kö- 

 rülmény, hogy Pozsony környéke, Ausztriától a Duna egyik olda- 

 lán a Kárpátok véglánczolata és a Morva folyó, másik oldalán a 

 Lajtahegység által elzárva lévén, a magyar síkságnak és ezzel egy- 

 szersmind a délkeleti faunának nyugati végpontját képezi. Azért 

 akadhatni itt több olyan állatra, a mely a Morván és a Lajtán túl 

 vagy soha, vagy csak elvétve fordul elő, mint péld. a nagy túzok 

 (Otis tarda), a reznek túzok (Otis tetrax), a recsegő lile (Oedicriemus 

 crepitans) stb. Ez a vidék a magyar lepkefaunának is egyik végső 

 határ-állomása; mert számos oly lepkefaj tenyészik itt, a mely 

 hazánk faunáját jellemzi, de a mely Pozsonytól nyugatra már se- 

 hol sem található. Viszont azonban vannak olyan fajok, melyek 

 Közép-Európa, illetőleg Németország faunájához tartoznak, de a 

 melyeket Magyarországnak más vidékén eddig még nem észleltek. 



Pozsony vidékének különös előnyére van, hogy egy része he- 

 gyes, más része lapályos ; valamint hogy keresztül szeli egy ha- 

 talmas folyam bokros-füves ligeteivel, topolya- és fűzberkeivel, kő- 

 ris-, szil- és tölgyfa erdeivel ; a hegyeket terjedelmes bükkes, töl- 

 gyes és fenyves erdők borítják, a melyekben a marhalegeltetés 

 tilalmazva van. Sok hernyót lehet gyűjteni az említett fákon ki- 

 vűl a kökény, galagonya, kecskerágó, Lonicera és fagyai bokrokon ; 



