99 



mennyiségben gyűjtöttük ; Gnophos clumetata, B o g s c h tanár úr egy 

 példányban találta ; — íürvata, nem ritka ; — operaria, igen ritka ; 

 Ficlonia roraria, nem ritka ; Selidosema ericetaria, gyakori ; Diastictis 

 artesiaria, helyenként nem ritka ; Eubolia areuacearia, nem ritka ; Sco- 

 diona conspersaria, ritka ; Aspilates gilvaria, gyakori ; Ortholitha coarc- 

 tata és Mesotype virgata, ritka ; Lithostege griseata, gyakori ; — f'ari- 

 nata, ritka; Anaitis praeformata, ritka; Lobophora jHjlycommata, 

 nem gyakori ; — sertata, egy példányban találtam ; — sexali sata, 

 gyakori ; Cidaria f'nlvata, nem ritka ; — bicolorata, nem gyakori ; 

 — olivata, vespertaria és pomoeriaria, ritka ; — designata, nem ép- 

 pen ritka; — vitalbata, nem ritka; ■ — corticata, ritkább; — riguata, 

 cucullata, luteata, nigrofásciaria és rubidata, ritka ; Eupithecia in- 

 signiata, egy példányban találta B o g s c h tanár úr ; — venosata, 

 subnotata és linariata, ritka. 



Kempelen Badó. 



A phylloxeraügy állása hazánkban. 



ii. 



Mind ezekből az adatokból eléggé meggyőződhetünk, hogy 

 Magyarország szőlőmívelóse csakugyan a legkomolyabb veszélyek- 

 nek néz elébe. A phylloxeravész hazánknak több nevezetes borvi- 

 dékén részint már tényleg befészkelte magát (Buda, Verseez, Fe- 

 hértemplom), részint már közvetetlenűl a küszöbön áll (Balaton- 

 vidék, Ermellék). De viszont némi vigasztalásunkra szolgálhat, hogy 

 nem egy első rangú borvidékünk, minők a Tokaj-Hegyallya, Eger- 

 Visonta, Neszmély, Ruszt, Szegszárd és Villány, a Szerémsóg, Arad- 

 Hegyallya, valamint egész Erdély szőlőterületei ekkoráig, legalább 

 tudtunkkal, még phylloxeramentesek. 



Viszonyaink e tekintetben tehát, habár aggasztók, de azért 

 még korántsem oly szomorúak és kétsógbeejtők, hogy a phylloxera- 

 vész ellen minden további védekezést feleslegesnek, minden további 

 küzdelmet hiábavalónak kellene tartanunk. Első sorban a közvetet- 

 lenűl érdekelt szőlőbirtokos közönségen állana a dolog, hogy komo- 

 lyan fenyegetett szőlőmívelésünk megvédésére minden lehetőt meg- 

 tegyen. Ezt bizonyára méltán lehetne elvárni, sőt követelni. Sajno- 

 sán kell azonban bevallanunk, hogy a magyar szőlősgazdák túl- 

 nyomó része a bajt, a melynek komolyságában nem hitt, már kez- 

 dettől fogva meglehetős közönyösséggel nézte, sőt az erre vonatko- 

 zólag kiadott hatósági rendeleteket nem ritkán csak czóltalan 

 zaklatásnak tekintette. Nálunk e részben épen megfordítva állanak 

 a viszonyok mint Francziaországban. Francziaországban a szőlőbir- 

 tokosok már évek óta küzdöttek, dolgoztak és védekeztek pusztán 



