Rovartani Lapok 



I. kötet. 1884. június. 6. füzet. 



A rovarok osztályozásáról. 



IV. 

 6. Szitakötők. (Pseudoneuroptera). 



Nem mind szitakötő az, a mi ehhez az érdekes rovarrendhez 

 tartozik ; de a mennyiben túlnyomó részét ezek képezik, sokkal 

 találóbb ez a közhasználatban levő magyar név , mint az >ál- 

 reczésszárnyuak« elnevezés. Ez utóbbi név, mely a görög Pseu- 

 doneuroptera szó szerinti fordítása, azt akarja jelenteni, hogy 

 e rovarok tökéletesen kifejlett állapotukban a valódi reczésszár- 

 nyuakhoz hasonlítanak, de azért még sem egészen azok. A leg- 

 főbb különbség abban áll, hogy míg a valódi reczósszárnyuak tö- 

 kéletes átalakulással birnak, addig a szitakötők és a velük egy 

 rendbe csoportosított rovarok átalakulása tökéletlen. Ezeknél ugyan- 

 is a petékből kikelt fiatal álczák, folyvást táplálkozva és növe- 

 kedve, többszöri vedlés után érik el tökéletes fejlettségüket és 

 ivarbeli érettségüket, a nélkül, hogy tökéletes kifejlődésüket köz- 

 vetetlenűl megelőzőleg bizonyos nyugalmi állapoton — a báb álla- 

 poton — mennének keresztül. 



E rovarok szájszervei mind rágásra vannak alkotva és csak 

 azoknál a családoknál vannak a kifejlett példányoknál többé-kevésbbé 

 elsatnyulva, a melyek rövid életük alatt nem táplálkoznak (Ephe- 

 meridae). Előmellkasuk — ép úgy mint a bogaraknál és a reczés- 

 szárnyuaknál — mozgathatóan ízesül az egymással szorosan össze- 

 forrt közép- és utómellkassal ; hártyás négy szárnyuk sűrűen van 

 erezve, mint a szita, a miről a magyar nép oly találóan adta e 

 rovarrend legjellemzőbb alakjainak a » szitakötő « nevet. 



A szitakötők rendje az életmód különfélesóge szerint több 

 csoportra oszlik. 



A kétéltűek (Amphibiotica) csoportját képezik a tulajdonkó- 

 peni szitakötők (Libellulidae) és a kérészek {Ephemeridae, Perlidae). 

 Mindezek petéiket vízbe tojjak ; a kikelő álczák a víz fenekén ra- 

 gadozásból élnek és ez alatt az idő alatt a testük végén levő tra- 



