167 



szőlő környékén levő ákáczfák közül néha egyiket-másikat kivá- 

 lasztanak maguknak, mintha csak előre összebeszélnének, és annak 

 napos oldalát csúcsától kezdve a legalsó ágakig a szó legszorosabb 

 értelmében elborítják ; mig a szomszédos ákáczíák — nem tudom, 

 mi okból — majdnem egészen mentesek maradnak, vagy legfeljebb 

 csak elszórva lehet rajtuk néhány példányt találni. Az ilyen elle- 

 pett fa csak úgy ragyog a sok fényes zöld bogártól. Az említett 

 szőlő körűi már másodízben ültettem jó sűrűen fiatal ákáczfákat, 

 melyek azonban épen a homokosabb helyeken kivesztek és csak a 

 a laposabb, nedvesebb helyeken birtak felcseperedni. A pusztulást 

 eleinte csupán a szárazságnak tulajdonítottuk, de később kitűnt, hogy 

 a kiszáradt fák gyökerei el voltak rágva. Minthogy abban az idő- 

 tájban nem voltam a helyszínén, a dolgot nem vizsgálhattam meg 

 tüzetesebben ; de azok után. a. miket szemtanúktól hallottam, nem 

 kételkedem, hogy a bajnak okozója az egyik Anomala-faj álczája 

 volt, mert az illető talaj nem rossz, és a Lycium, valamint az Ai- 

 lanthus szépen díszlenek rajta. 



Megemlíthetem még, hogy azon a helyen már azelőtt is, a 

 mikor még nem volt szőlővel beültetve, évenként jókora mennyi- 

 ségben találtam e bogarakat; akkoriban kivált az erdő szélen álló 

 kökénybokrokat lepték el. 



Az Anomala-fajok még az almafa lombját is nagyon szeretik, 

 és az almafákat szintén mint egy adott jelre egyszerre szokták el- 

 lepni, úgy hogy pár óra alatt képesek egy ölnyi magasságú cseme- 

 tét félig vagy egészen is lekopasztani. Este a fácskát még egészen 

 épnek látjuk, másnap reggel 9—10 óra tájban pedig már egészen 

 el van csúfítva. 



Az Anomalák irtásának aligha van más alkalmas módja, mint 

 a pulykákkal való lelegeltetés. 



II. 



A tarka szárnyfedőjű, nagy kalló- vagy csapó-cserebogár 

 (Polypkylla fullo), melyet a nép Pestmegye felső részében igen ta- 

 lálóan arató-bogárnak nevez, mert aratáskor köszönt be Al- 

 földünk száraz homokos vidékein, — szintén gonosz ellensége a 

 növénytenyésztőnek. 



Maga a kifejlődött bogár, mely este ezrével zúg a levegőben 

 és párzás végett hátával- nyolczával száll a gabonacsomókra, nappal 

 pedig különféle növények lombja között húzódik meg, nem tesz 

 ugyan valami szembetűnő kárt, hanem inkább a pajorja. Ez 



