171 



» Elektromos « világításnál verekedő százlábúak. — A napok- 

 ban — augusztus 11-én — Déván egy széles szájú üvegben kerti 

 hulladékot hozattam magamnak, hogy beteg állapotomban is gyö- 

 nyörködhessem a Thysanurák kecses mozdulataiban és esetleg va- 

 lami biológiai megfigyelést is tehessek. A meglehetősen tágas üveg- 

 ben, melynek tartalma falevelekből, növény maradványokból, gyomból 

 és földből állott, csakúgy nyüzsgött a mindenféle osztályba tartozó 

 ízeltlábú állatok sokasága ; de valamennyiüket felülmúlta mind nagy- 

 ságra, mind erőre nézve két százlábú, egy Lithobius forficatus 

 és egy Geophűus foveolatus, a melyeket azonban csak más nap 

 vettem észre. A Lithobius épen akkor ötlött szemembe, a midőn 

 valami rovarálczán lakmározott. 



De mielőtt e lakmározást és az utána következett jelenetet 

 leírnám, szükségesnek tartom a körülményeket is felemlíteni, a 

 melyek között a megfigyelést eszközöltem. Betegen feküdtem, le- 

 eresztett ablakredők mellett, úgy hogy szobámban csak félhomály 

 uralkodott; az idő délután 2 — 3 óra között volt, künn javában 

 esett az eső s a dörgés és villámlás egymást érte ; de ki kell jelen- 

 tenem, hogy azért ez utóbbi körülmény és az általam észlelt tü- 

 nemény között semmi oki összefüggést sem tételezek fel. 



A nagy Lithobius — környezve illő távolságban több apró 

 Lithobiustól, melyek nem mertek a prédához közeledni, — kényel- 

 mesen falatozott tehát és a körülbelül 12—14 mill. hosszú álcza 

 felét 7 perez alatt már megette. Abban a pillanatban közeledett 

 az üveg szólén, lassú kigyózó mozgással a Geophilus, melyet a sors 

 egyenesen a lakmározó Lithobiussal szembe vezérelt. A Geophilus- 

 okozta zörejre a Lithobius már előbb figyelő állásba helyezkedett 

 — annál inkább, mert ez utóbbi fajnak szemei is vannak — és 

 hosszú csápjaival hol maga elé, hol az üveg falán tapogatózott, mig 

 csápjai a lassan közeledő Geophilus rövid csápjaival egyszerre csak 

 összeértek. Ekkor egy pillanatra mind a két állat kissé visszahök- 

 kent, de csak azért, hogy már a következő pillanatban villámgyor- 

 san csapjon össze. Az összeütközés alig tartott egy pár másodper- 

 czig s ez alatt az idő alatt a Geophilus testének hátulsó részén 

 igen gyenge, de a félhomályban igen jól kivehető kékes -lila- 

 színű fény áramlott szét, mely az állat lassú visszavonulása al- 

 kalmával még jobban látszott. A fény alig volt egy jó perczig lát- 

 ható ; mert a Geophilus nem azon az úton távozott, a melyen jött, 

 t. i. az üveg oldalán, hanem a gaz közé vonult vissza. Ugyanezt 

 cselekedte a Lithobius is: meghúzódott az üveg fenekén, ott hagyva 



12* 



