194 



rok egyike bizonyára a kis Boreus hiemalis, melyet csak deczember 

 és január hónapokban a havon mászkálva lehet találni. 



Az egyenesszárnyúak {Orthoptera) különösen a száraz helye- 

 ket és napfényes lejtőket kedvelik, a hol leginkább ösz felé talál- 

 hatók teljesen kifejlődött állapotban. Többnyire nagy vagy közép- 

 nagyságú állatok, melyek kedvező viszonyok (száraz, meleg idő- 

 járás) mellett rendkívül elszaporodnak és nagy károkat okoznak. E 

 tekintetben a sáskafélék {Acridiodeá) tűnnek ki ; régóta hirhedt 

 már közülök a vándorsáska, mely azonban itt hazánkban is honos 

 s egyes példányokban szórványosan mindig található. Egy másik faja 

 a sáskának, a kerepelő-sáska (Pachytylus stridulus) hazánk hegyes 

 vidékein épen nem ritka. Néha a sáskák kisebb rokonai, a Steno- 

 bothrus és Stauronotus-fajok szintén annyira elszaporodnak, hogy 

 a kaszálókat nagyobb részt letarolják. 



A szöcskék (Locustina) már túlnyomó részben erdők tisztásain, 

 irtásokban és bozótos helyeken tanyáznak. Itt találjuk az Odon- 

 tura, Phaneroptera és Thamnotrizon-nemek csinos fajait ; de a 

 sárgászöld szinű Meconema varium már a cserfák lombjain tartóz- 

 kodik, a honnan esernyőnkbe verjük le. A fogas lábú szárnyatlan 

 Saga serrata kopár hegyeken a gyér fű között tartózkodik ; az Ephip- 

 pigera vitium a szőlőkben hallatja erős czirpelését, a laposhátú 

 ritka Onconotus Servillei pedig inkább a homokos rónát kedveli. 



A tücsökfélék (Gryllodea) közöl a szennyessárga házi tücsök 

 (Gryllus domesticus) eléggé alkalmatlankodik mélabús hangjával. A 

 czombtövénél veresszínű mezei tücsköt {Gr. campestris) is ismeri 

 mindenki, de már a csinos Gr. frontalist, melyet fehér homlok- 

 szalagja tűntet ki , kevesen veszik észre. Futóhomok rónáin- 

 kon néha százával ugrál az apró Xya variegata, mely a közönsége- 

 sen ismert lótetűnek legközelebbi, de teljesen ártatlan rokona. A 

 hangyák fészkében, különösen a kövek és fadarabok alatt fészkelő 

 Formica /wscá-nál, figyelmes keresés után a 3'/s m ^- hosszú Myr- 

 mecophila acervorum-ot fogjuk vendégül találni, mely e nemű gyűj- 

 teményünknek egyik legérdekesebb darabját fogja képezni. 



Dombos vidékeken legalább hangjáról mindenki ismeri az 

 altató zenéjű » gyűjts « vagy ősziférget, mely a tücskökkel van ro- 

 konságban s a tudományban Oecanthus pellucens nevet visel. 



A fülbemászó-féléket Magyarországon 6 faj képviseli; ezek 

 közöl a Chelidura acanthopygia a havasalji táj lakója és Tátrafüred 

 körül s a mármarosi hegyeken majd minden kő alatt tanyázik 

 egy-kettő. 



