201 



és millió leli sírját a Duna hullámai között, hol a halaknak gaz- 

 dag lakomául szolgálnak. A Duna völgyéből a szél irányában haj- 

 tott legyek a térségeken vitetnek odább : az egyik folyó völgyében 

 uralkodó szól a másik folyó völgyébe tereli őket és útközben a 

 legelésző gulyákat lepik meg. 



Azok a kolumbácsi legyek, melyek születéshelyükről ily nagy 

 tömegekben elrepültek, oda többé vissza nem térnek, hanem, ha 

 útjokban legelő marhacsordákat találtak, vérszomjukat kielégítve 

 elkallódnak, elpusztulnak, vagy a mint távolabb haladnak eredő 

 helyüktől, kisebb, nagyobb csoportokra oszolnak szét, melyek ár- 

 talmasságukból mindinkább veszítenek, ós majd az időjárás, majd 

 egyéb kedvezőtlen körülmények következtében elvesznek. 



Miután az első nagyobb rajok a Duna vagy a nagyobb folya- 

 mok völgyéből a szélrózsa különböző irányába elvonultak, szüle- 

 téshelyük környékén érezhetően megapad a kolumbácsi legyek 

 száma, mígnem hosszabb vagy rövidebb idő elteltével a visszama- 

 radottak az utóbb fejlődőitekkel felszaporodva, a második, vagy 

 esetleg a harmadik raj indul az első nyomán ugyanoly körülmé- 

 nyek és viszonyok között útra; azok pedig, a melyek visszama- 

 radtak, követik a fajfenntartás törvényeit s a jövendőbeli nemzedék 

 szülőivé lesznek : petéket tojnak, melyekből a már leírt módon 

 kukaczok, majd bábok lesznek s a jövő tavaszszal ezekből áll elő az 

 új légynemzetség. 



A terület, melyet a kolumbácsi legyek évenként meg szoktak 

 látogatni, az időjárás viszonyaitól, a szelek irányától és erejétől, 

 valamint a fejlődőitek mennyiségétől függ. 



Szerbiában a Mlava és Morava völgyén okoznak iszonyú ká- 

 rokat. Hazánkban a Bánság három megyéje, Torontál, Temes ós 

 Krassó-Szörény van kitéve leginkább pusztításaiknak, hol a Duná- 

 ról a Karas és Néra folyók völgyein haladnak fel a Béga és Te- 

 mes völgyébe ; innen a Maros mellé, hol Csanád, Arad, innen pe- 

 dig Hunyadmegyét látogatják meg; a Cserna- völgyé bői a tágas 

 Tegova-völgyön át szintén Hunyadmegyébe, Hátszegvidékre hajtat- 

 nak, sőt volt eset, hogy kedvező szelek alkalmával Románia szom- 

 szédterületére is behatoltak; és, mi több, 1876. április 30-ikán 

 Ungvár környékére is elvetődtek, hol 30 darab háziállatot öltek 

 meg, 1880. április 26-ikán pedig Topánfalva (Alsó-Fehérmegye) 

 képezte inváziójuk végső határát. Sőt Kollár, a bécsi csász. múzeum 

 volt igazgatója említi, hogy 1830-ban Ausztriában a March part- 

 jain is megjelentek, hol több mint 100 db. ló, tehén és disznó 



