248 



tűt a földbe, a nélkül hogy mindannyiszor legalább két hernyót 

 keresztül ne szúrt volna; mindenütt legalább 2—4 hernyó mászott 

 egymás hátán. Valamennyien a mély útba igyekeztek lemászni és 

 azon lefelé tovább haladni. Egy részük e közben a kimosott göd- 

 rök széléhez jutva, a vizbe bukott ; ezek közöl a legtöbbet a göd- 

 rök alsó szélén kifolyó víz tovább sodorta és vitte magával, de a 

 két első gödörben, a melyben egy-egy kutyatej (Euplwrbia) ernyős 

 szára állott ki a vízből, sokan az önfenntartás ösztönétől sarkalva 

 belé kapaszkodtak a vízből kiálló növénybe, majd egymásba és ott 

 végre annyira összehalmozódtak, hogy a víz felszínén egy-egy em- 

 berfej-nagyságú gömböt képeztek. 



A gödrökön alul a mély út szintén mindenütt tele volt her- 

 nyókkal, a melyek az út déli irányát követve lefelé másztak és 

 az út bal oldalára feljutni iparkodtak. 



A hernyóknak egy jelentékeny része más irányban vándorolt, 

 t. i. az éjszaknak vezető elhagyott szekérúton. Ezek a begyepese- 

 dett szekérúton már nem voltak annyira kitéve a vízveszedelem- 

 nek ; mert itt nemcsak kevesebb volt a víz, hanem még a mellett 

 mindenütt fű között folydogált, úgy hogy a hernyók egyik fűszál- 

 ról a másikra mászva, mindenütt szárazon haladhattak tovább. így 

 vándorolva az előhad már szerencsésen elérte a közel fekvő szőlő- 

 ket és nagy éhesen neki esve a szőlőleveleknek, azokban már je- 

 lentékeny károkat is tett.*) 



Mi lehetett ennek az általános mozgósításnak az oka? Mi in- 

 díthatta a hernyókat ilyen tömeges vándorlásra? 



Hogy ennek nyitjára jöhessek, felmentem a kopár földhátra, 

 mi közben természetesen ki nem kerülhettem, hogy minden lépés- 

 nél legalább 50 hernyót agyon ne tapossak. A földhátra felérvén, 

 szemeim előtt egy körülbei ől 350 méter hosszú és 280 méter szé- 

 les, lejtős fekvésű parlag föld terült el, a mely éjszak felől egy 

 magas kőgáttal volt határolva, dél felé pedig a mély úttal párhu- 

 zamosan húzódott léteié. Ez a parlag föld ugyancsak a bogács-pil- 

 langó hernyóitól a szó szoros értelmében szintén egészen fe- 

 kete volt. Növényzete , mely főleg mezei bogácsból (Cirskcm 

 arvense) állott, teljesen le volt tarolva ; csak a bogács kopasz kórói 

 meredeztek ég felé s a közöttük való járás-kelést igen megnehezí- 

 tették. Mindjárt világos lett előttem, hogy mi volt itt a hernyók 



*) A bogács-pillangó hernyói 1879-ben Ausztriában is nagy mennyiség- 

 ben mutatkoztak és több helyen a lóhere- és borsó-földeken szintén tetemes 

 kárt okoztak. (Entoniolog. Nachrichten V. p. 231.) 



