252 



mokat, mint álczák a ezápákat képviselik kicsiben ; levegőben és vízben 

 egyaránt gyilkolnak minden élő lényt, a melylyel megbirkózhatnak. 



Sok alkalmatlan vagy kártékony rovart pusztítanak el ekként 

 és e részben okvetetlenül hasznos rovaroknak tekinthetők ; de érde- 

 mükből sokat levon az a rossz tulajdonságuk, hogy álczakorukban 

 a fiatal halacskákat is megtámadják és azokban nagy pusztítást te- 

 hetnek. Ilyen esetről értesülünk a » Halászati Lapok « 1884. évi 

 október 10-ki számából, a melyben grót Pálffy Mór úr, a kinek 

 szomolányi uradalmában Pozsony megyében igen szép mesterséges 

 haltenyésztése van, a következőket irja: »A Libella álczáját ugyan 

 már Brehm is, »Illustrirtes Thierleben« czimű müvében a halállo- 

 mányra ártalmasnak mondja, de hogy e féreg mennyi kárt okozhat, 

 azt, fájdalom, nekem nyilt alkalom bebizonyítani. A IV. számú 

 tóba, mely a nagyobbak közé tartozik, e folyó évben 50,000 hal- 

 zsengét helyeztettem el. A halak különösen jó fejlődésnek indultak 

 ugyan, de egyre csekélyebb számban voltak láthatók, mig végre 

 midőn e napokban a tavat lebocsáttattam, több ezerre menő Libella- 

 álczát találtam, mig 50,000 halzsengómből csak 54 darabot fogtak 

 ki, tehát minden 1000 darab halból egy maradt meg. Ugyanezen tó- 

 ból, melybe évek előtt 120,0000 zsengét helyeztünk, a múlt évben 

 3000 darab halat fogtunk, ezen esetben tehát 400 hal közül ma- 

 radt meg egy ; mig a Libella-álczák száma, melyekre tavaly nem 

 ügyeltünk, megkétszereződött. « 



A » Halászati Lapok « szerkesztőségének véleménye szerint 

 ezek a Libella-álczák állítólag az »Aesehna grandi s L es- 

 te s« álczái lettek volna, a mely névvel a szerkesztőség nyilván az 

 Aesclma grandis Linu. fajt akarta megjelölni. Nem tartom azonban 

 valószínűnek, hogy a szóban forgó álczák ehhez a szitakötő- fajhoz 

 tartoztak volna, mert ez a faj nálunk a ritkábbak közé tartozik és 

 hazánkban előfordulásáról eddig csak egyetlen biztos adatunk van*) ; 

 tömegesen pedig még tulajdonkópeni hazájában Nyugat- és Éjszak- 

 Európában sem szokott előfordulni. Ha a kár okozói csakugyan 

 valamelyik Aeschna-faj álczái voltak, akkor azok az Aesclma cyanea 

 Latr , mixta Latr., affinis Vaud., rufescens Vand. vagy pratensis 

 Mull. fajok közöl valamelyikéi lehettek, mert ezeket ismerjük még 

 nálunk honosaknak. De nincs kizárva az a lehetőség sem, hogy 



*) P u ii g a r Gyula úr a szitakötőket ismertetvén, leirta a többi között 

 két Aesclma grandis barczát egy pillangó bullája felett, a minek színhelye al- 

 kalmasint az erdélyi Mezőség volt. (Természet. 1874. VI. p. 195) 



