256 



mind édesvízi alakok, a mi a szerző szerint határozott ujj mutatással 

 szolgál arra nézve, hogy a » magyar tenger « nem lehet a hazánkat 

 egykor borított és aztán eltűnt tengernek utolsó maradványa, hanem 

 egyszerű édesvízi medencze, mely hajdan egyfelől a Dunával, másfelől 

 a Mura-Dráva vizeivel állott összeköttetésben. 



Július Weise, Naturgeschichte der Insecten Deutschlands : Coleo- 

 ptera. VI. Bd. 3. Lief. p. 369 — 568, egy táblával. 

 Ebben a német lassúsággal készülő munkában, melyet E r i e h- 

 son már 1848-ban megindított, és melyen azóta több szerző dolgo- 

 zott, mint tudjuk, nemcsak Németország bogarai vannak alaposan 

 tárgyalva, hanem a szomszédos területek és igy hazánk faunája is 

 figyelembe vannak véve. A legutóbb megjelent füzetben, mely a Chry- 

 somelidák folytatását hozza, számos Chrysomela-, Orina-, Phytodecta- 

 és Phaedon-faj termőhelyei között hazánk szintén fel van említve. Két 

 alfaj Orina viridis Duft. subsp. Mer Jeli és var. transylvanica leírá- 

 sán kívül (az első az erdélyi havasokról, a második állítólag a Bán- 

 ságból), a magyar faunaterületről még közölve vannak : a változékony 

 Orina speciosissima Scop. két alfaja, a subsp. juncorum Suffr. az 

 erdélyi havasokról és a subsp. carpatJiica Kraacz a Keleti-Kárpátok- 

 ból, nevezetesen a Tisza forrásai mellől ; továbbá Sclerophaedon 

 carniolicus Germ. var. Kender esyi Kiesw. Erdélyből és var. carpa- 

 thicus Weise a Tisza forrásai mellől. A szerző a Melasoma coliaris 

 L. fajnak egy a törzsalaknál jóval nagyobb változatát is leirja az 

 Alsó-Tisza mellékéről s azonkívül még néhány magyar fajt ismertet, 

 mely Németországban már nem tenyészik. Ilyenek : CJirysomela cin- 

 ctipennis Harold és morio Kryn., melyek hazánkon kívül csak kelet 

 felé Dél-Oroszországban élnek; míg a Chrysomela atrovirens Friv. 

 Baziás mellől, hazánknak kizárólagos faját képezi. 



Ottó BoJiatsch, Die Eupithecien Oesterreich-Ungarns. II. Nachtrag. 

 (Wien. Ent. Zeitung. III. p. 294—298.) 



A szerző már 1882-beu közzé tette az idézett folyóirat első év- 

 folyamában az osztrák-magyar monarchia Eupithecia-fajainak jegyzé- 

 két, a melyhez 1883-ban az első pótlékot közölte. A jelen második 

 pótlék a magyar faunára vonatkozólag szintén több adatot tartalmaz 

 ezekről az araszoló-pillékről és mint hazánkra nézve űj felfedezést 

 említi az EupitJiecia immundata Z. fajt, melyet Hu s z tanár úr Eperjes 

 mellett fogott. 



CJiarles Darwin, Az ember származása és az ivari kiválás. Fordí- 

 tották Török Aurél és Entz Géza. Második 

 kötet. Budapest, 1884. (IX és 436 1., 78 famet- 

 szetü ábrával.) 

 E klasszikus munka magyar fordításának második kötete méltó 

 folytatását és befejezését képezi az első kötetnek, a melynek megje- 

 lenéséről már júliusi füzetünkben megemlékeztünk. 



