Ez utóbbi évben helyettesítés s folytonos tudományos búvárkodás 

 daczára április 23-án » summa cum laude« bölcsészettudori diplomát 

 nyert a zoológia-, botanica- és mineralogiából, nemcsak, hanem ugyanez 

 év — 1881 — június 11-én tanárképesitő oklevelet is, mégpedig 

 a természetrajzból mint fó'-, a földrajzból mint melléktárgyból. 



A tudori oklevéllel zsebében, tanári minősítéssel felszerelve, 

 1881 nyarán kenyér után látott, s minthogy más nem kínálkozott, 

 hozzá nyúlt az 5 frt napidíjjal járó » röpülő « phylloxera-biztosság- 

 hoz, a melyet a földmivelósi minisztérium létesített s a középis- 

 kolai tanároknak és tanárjelölteknek a szünidők alatt juttatott. 



Tömösváry Ödönnek Zala-Tapolcza vidéke jutott ; de alig 

 járta a hegyeket 8—10 napig, vérhányásba esett s oly rosszul lett, 

 hogy a munkát félbe kellett hagynia. 



Sietett édes anyjához és nővéréhez Dévára, a hol megpihent 

 s föléledett. 



Más állás nem lévén, az 18872-ki telet mint nevelő Pujban 

 Hunyadmegyében, a Puji-családnál húzta ki; de minden leveléből 

 kitűnt, kogy sorsával nincs megelégedve, vágyva-vágyik oly hely- 

 zetbe, a hol a tudománynak áldozhat. 



Az 1882 ik év tavaszán ismét visszatért a phylloxerához s 

 Dr. Horváth Géza pártfogása mellett a földmivelósi minisztérium 

 által kerületi phylloxera - felügyelőnek neveztetett ki úgy, hogy 

 székhelye Budapest, kerülete a középponti megyék csoportja lett. 

 Dr. Horváth Géza, mint főnöke ugy osztotta be a teendőket, 

 hogy Tömösváry Ödön, a mennyire csak lehetett, a központ- 

 ban az országos phylloxera-kisérleti állomáson dolgozott, tehát kép- 

 zettségének inkább megfelelő irányban, s mindez lehetővé tette azt 

 is, hogy a tudományos szakkörökkel közvetetlen érintkezésbe jutott. 



Ez időtájban ajánlottam én a fiumei állami gymnáziumhoz 

 tanárnak, a hol épen a természet- és földrajzi tanszék üresedett 

 meg ; gondoltam Töm ösváry megtámadott mellére, melynek az 

 enyhébb éghajlat csak jót tehetett volna, s arra a nagy érdekre is, 

 hogy a magyar tengerparton egy magyar természetbúvár állandóan 

 lakjék s legalább némileg pótolja a még ma is hiányzó állattani 

 állomást. 



Az elhelyezés nem sikerült, mert Tömösváry Ödön nem 

 birta az olasz nyelvet, mely kötelező volt ; ámde tény, hogy más 

 ifjú, kinek hozzá még más szakmája volt, mint a minőt az üresen 

 álló tanszék követelt, az állam költségén Olaszországba indult, 

 hogy a nyelvet elsajátítsa s a tanszéket majdan elfoglalja. 



