és az olasz Targioni-Tozzetti Florenczben. De evvel a figye- 

 lem egyszersmind más közeli rokon fajokra és nemekre is kiter- 

 jedt, a mi aztán azt eredményezte, hogy a közjóra nézve különben 

 oly veszedelmes s a szőlősgazdák és földmivelők előtt oly gyűlöletes 

 Phylloxera vastatrix a rovartant csakhamar az érdekesnél érdeke- 

 sebb felfedezéseknek egész sorával gazdagította. E szerint tehát, 

 noha e kártékony rovar tanulmányozásának még mai napig sem 

 voltak ugyan valami fontosabb gyakorlati eredményei, annak tu- 

 dományos vizsgálata mégis legalább részben megfelelt a reá fordí- 

 tott pénz- és időbeli áldozatoknak. 



A phylloxera-irodalom évről-évre növekedett. Határozottan állít- 

 hatni, hogy semmiféle más kártékony állatról sem irtak még össze 

 annyi sok értekezést és dolgozatot, és hogy a selyemtenyésztésről 

 és méhészetről szóló munkák kivételével, egyetlen egy rovarról sem 

 jelent meg annyi irodalmi közlemény, mint a szőlőtetűről. Mind- 

 amellett csak csekély ezek között az olyan dolgozatoknak a száma, 

 a melyek egyszersmind tudományos értékkel is birnak. Azon irók 

 közöl, a kik idevágó dolgozataikkal a tudományt igazán előbbre 

 vitték, első sorban nem valami szaktudós, hanem egy műkedvelő 

 említendő, Lichtenstein Gyula úr, előbb kereskedő, most tőke- 

 pénzes Montpellierben. Mert Lichtenstein, habár az általa meg- 

 figyelt tüneményekről adott magyarázatait egész terjedelmükben 

 nem is lehet elfogadni, mindamellett a kellő tudományos pontos- 

 sággal hajtotta végre vizsgálatait s a deductió és inductió összes 

 segédeszközeivel jutott mindazokhoz az eredményekhez, a melyeket 

 eleinte inkább csak szellemdúsan sejtett, de a melyeket utóbb úgy 

 saját, mint más búvárok kísérletei beigazoltak. 



Az 1874 ik évben Girard Móricz tanár »Le Phylloxera de 

 la vigne, son organisation, ses moeurs, choix des procédés de de- 

 struction« czímű munkácskájában összefoglalta mindazt, a mit addig 

 az ideig a szőlőtetű életmódjáról tudtak, s a mihez kivált a franczia 

 akad. phylloxera- bizottság jelentékeny adatokat szolgáltatott. Ebben 

 a munkácskában olvassuk, hogy a phylloxera-ro varnál kétféle nős- 

 tények vannak, t. i. szárnyatlanok és szárnyasak, hogy mind a 

 kétféle nőstény megelőző párosodás nélkül vagyis u. n. szűznemzés 

 (parthenogenesis) útján petéket tojik, és hogy e kétféle nőstény- 

 alakon kivül még egy harmadik alak is előfordul, t. i. tökéletesen ki- 

 fejlett ivarszervekkel biró, egészen parányi állatkák, szárnyak és 

 szipóka nélkül, melyek a szűznemző szárnyas alak petéiből kelet- 

 keznek. A párosodás megtörténte után a valódi nőstények aztán 



