29 



egyetlen egy áttelelő petét tojnak. Ennyi volt az, a mit Girard 

 tudott. 



Erre következtek aztán 1876-ban Lichtenstein felfedezései. 

 Kitűnt azokból, hogy a téli pete októbertől áprilisig a szőlőtőke 

 kérgén van elhelyezve. Április második felében az ebből kibúvó fiatal 

 szárnyatlan szőlőtetű felmászik a szőlő leveleire és ott szívogatásával 

 sajátságos gubacsforma képződóst idéz elő, a melyben háromszori 

 vedlés után minden megelőző párosodás nélkül, u. n. szűznemzés 

 útján, 200—300 petét tojik. E petékből ismét szárnyatlan Kövény- 

 tetvek kelnek ki, a melyek vagy a szőlőgyökerekre vándorolnak 

 vagy pedig tovább folytatják fenn a leveleken ujabb szárnyatlan 

 nemzedékek létrehozását, mindig szűznemzés útján. Egyik-másik 

 ezek közöl is a gyökerekre húzódik ; a szárnyatlan apró állatkák 

 ott aztán elkezdik a gyökérszálakat szívogatni, minek következtében 

 azokon sajátságos dudorodások, gumók támadnak, melyek a szőlő- 

 tőke táplálkozását akadályozzák és végre annak elpusztulását idézik 

 elő. Ezek a földalatti phylloxerák folyvást ivartalanul szaporodnak 

 ós hasonló módon szaporodó szárnyatlan ivadékaik egymás után 

 számtalan nemzedéket hoznak létre. Az ivadékok egy része azon- 

 ban július vége felé rövid szárnytokokat kap, bőrét leveti és szár- 

 nyas rovarrá válik. A szárnyas alak négy finom szárnya segélyével 

 a venyigékre repül s a szőlőleveleknek finom gyapjas alsó lapjára 

 kétféle nagyságú 2 — 4 petét tojik. E petékből végre tökéletesen 

 kifejlett ivarszervekkel biró egyének támadnak, és pedig a nagyobb 

 petékből nőstények, a kisebbekből himek ; mind a két alak igen 

 parányi, a szipókájuk hiányzik, hiányzik tehát náluk a táplálkozás- 

 nak minden előfeltétele, nincsenek szárnyaik sem, annál kitünőbben 

 vannak azonban a párosodásra és szaporításra alkotva. A nőstény 

 párosodás után egyetlen egy nagy petét tojik, mely csaknem egész 

 testét kitölti, és melyet kis nyelecskéjével a szőlőtőke kérgére 

 erősít, a hová a párosodás után mindig levándorol. A fejlődésnek 

 körfolyama evvel be van fejezve ; mert e téli petéből aztán a kö- 

 vetkező tavaszon a már fennebb említett anyaállat búvik elő, mely 

 a leveleken a gubacsképződést okozza, és mely közvetve vagy köz- 

 vetetlenűl az onnan a gyökerekre levándorló szűznemző nemzedé • 

 keket hozza létre. Ez utóbbiaknak egy része aztán — mint már 

 említve volt — tovább folytatja földalatti életét és egész a végte- 

 lenségig folyvást tovább szaporodik szűznemzés vagyis ivartalan 

 nemzés útján, a nélkül hogy szárnyas egyéneket hozna létre. 



JReuter 0. M. 



