Rovartani Lapok 



II. kötet. 1885. márezius. 3. füzet. 



A legújabb felfedezések 



a rovarok fejlődéstanában. 



n. 



Ezek azok a puszta tények, a melyeknek felfedezését Lich- 

 tenste innak köszönhetjük. Már a hollandi Leeuwenhoek 

 ideje (a 18-ik század eleje) óta tudva volt, hogy a levéltetvek, ille- 

 tőleg a valódi Aphidák, nyárban a szárnyatlan nőstényeknek saját- 

 ságos belső sarjadzása következtében ivartalan úton egész sor ele- 

 venen világra kerülő levéltetű-nemzedéket szülnek, vagy is, hogy 

 azok — mint némelyek inkább szeretik nevezni — ivartalan, agam 

 egyéneket hoznak létre. A valódi levóltetveknól az ivaros állatok, 

 t. i. úgy a hímek, mint a nőstények, szárnyasak, s a nőstények, 

 ép úgy mint a többi rovaroknál, rendesen számos petét tojnak. A 

 többi szárnyatlan egyénekről, melyek ivartalan úton szaporodnak, 

 akként vélekedtek, hogy azokat, ép úgy mint bizonyos kétszárnyú 

 rovarok álczáit, nem lehet szaporodásra képes álczáknak tekinteni, 

 mert azoknak, mielőtt szaporodásra képesekké válnak, előbb még a 

 tökéletesen kifejlett rovarok fejlődésénél szokásos vedléseken is át 

 kell esniök ; a levéltetvek fejlődési körfolyamát ezért inkább egy oly 

 polymorph állatcsoportnak tekintették, melynek egyes nemzedékei 

 szárnyakat kapnak, mások pedig nem ; de ezeknek a szárnyatla- 

 noknak is megvan a szaporodási képességük, és pedig ugyanazon 

 mód szerint, mint a hogy az más rovar-rendekhez tartozó és szűz- 

 nemzés útján szaporodó néhány rovarnemről is ismeretes. Már az 

 ilyen szűznemzéssel párosult polymorphismus is, mint valami kivé- 

 teles dolog, felköltötte a rovarászok figyelmét és különféle hypo- 

 thózisek felállítására adott alkalmat. 



Sokkal bonyolultabb azonban a phylloxera élettörténete s azért 

 nem lehet csodálkozni, hogy egy olyan ember, a ki nem birt egyúttal 

 az állattan többi részeiben is alapos ismeretekkel, melyek az általa a 

 szőlőtetű biológiájára vonatkozólag tett felfedezésekhez némi hasonla- 



5 



