50 



tosságokat vagy analógiákat nyújthattak volna, azokra nézve oly 

 magyarázatokra és értelmezésekre jutott, melyeket egyetlen egy tudo- 

 mányos zoológus sem fogadhatott el. Azért Lichtenstein eme 

 theoriáival csaknem egészen egyedül áll. Elmélete bármennyire nél- 

 külöz is minden tudományos alapot, attól bizonyos szellemesség miod- 

 amellett sem tagadható meg. Lichtenstein ugyanis arra a különös 

 gondolatra jött, hogy ez állatok fejlődését bizonyos (monoklin) növé- 

 nyek állapotával hasonlítsa össze, és hogy minden oly Homopterát 

 vagyis levéltetűt, mely épúgy szaporodik mint a phylloxera, egy új 

 Homoptera-csoportba sorozzon, melyet e miatt az anthogeneti- 

 k u s Homopterák csoportjának nevezett el. Mig ugyanis valamennyi 

 eddig ismert rovarnál a szárnyas egyének rendesen ivaros egyének 

 szoktak lenni, azaz tökéletesen kifejlett ivarszervekkel birnak, addig 

 a phylloxeránál a szárnyas alakok szerinte csak a hosszú fejlődési 

 sorozatnak egyik átmeneti alakját képviselik, mely kizárólag ivar- 

 talanul szapor odván, magukat az ivaros állatokat hozza létre ; ez 

 utóbbiak a rendestől eltérőleg szárnyatlanok. Ez a rendkívül sa- 

 játságos viszony aztán Lichtensteint a következő hasonlat 

 felállítására vezette. Tavaszszal — úgymond — a kéreg repedései- 

 ben egy pete van : ez a mag. Ebből egy kis levéltetű keletkezik, 

 mely az egész kolónia törzsanyjává lesz. Ez a család törzse, vagyis 

 szára. Ez az anya belső sarjadzás útján ivartalanul fejlődő számos 

 petét tojik, melyekből fiatal ivartalan levéltetvek támadnak: ezek 

 az ágak. Ezekből ismét apró levéltetvek ezrei jönnek létre, melyek 

 részint földfeletti, részint földalatti életet folytatnak ; ezeknek par- 

 thenogenetikus petéi a levélrügyek vagy a gyöktörzs rügyei, a 

 fiatal levéltetvek maguk pedig a levelek vagy a gyöktörzs hüvelyei. 

 Mire a nyár beáll, a phylloxera-koloniában, ép úgy mint valami 

 virágzani készülő növénynél, a többiek között egyes egyének tűn- 

 nek fel, melyek a többieknél nagyobbak, és melyeknél a szárnyak 

 nyomai mutatkoznak, a nymphák : ezek azok a rügyek, melyek arra 

 vannak hivatva, hogy később virággá és gyümölcscsé váljanak. A 

 nymphák kibújnak a földből, vedlenek és szárnyas rovarokká válnak : 

 a virágok. A szárnyas rovar ivartalan, azaz: sem hím, sem nős- 

 tény, de mint valami virág, egy magot tartalmaz, egyetlen egy 

 nőstény-báb alakjában, és azonkívül egy vagy két kisebb hím-bábot, 

 mely utóbbiak a termékenyítésnél a virágok himporának felelnének 

 meg. Ezek a különböző nagyságú tojásidomú testek ugyanis Lich- 

 tenstein nézete szerint nem peték, hanem bábok. Ki látott már 

 valaha — úgymond — egy és ugyanazon fajnál petéket, melyek 



