52 



nélkül, hogy valaha tökéletesen kifejlett ivarszervekkel biró állatokká 

 válnának. Lachtenstein ezeket bizonyos tekintetben a társas- 

 életű Hymenopterák dolgozóihoz hasonlítja, de megjegyzi, hogy azok 

 ez utóbbiaktól eltérőleg szűznemzés útján képesek szaporodni. De 

 Lichtenstein ugy látszik nem tudta, hogy hasonló szűznemzés 

 néha a hangyák és méhek dolgozóinál is előfordul. Annak oka, 

 hogy bizonyos egyének miért fejlődnek ki nymphákká, előtte isme- 

 retlen, mindamellett a méhek dolgozóival való analógiából azt követ- 

 kezteti, hogy a táplálkozás e tekintetben fontos szerepet játszik. 

 Ugyanazon a módon, a mint valamely dolgozómén álczája, ha más 

 különös nemű mézet kap, méhkirálynévá növekedik, a nedvdúsabb és 

 frissebb gyökerekre akadó szőlőtetűk is úgy látszik gyorsabban 

 növekednek, fejlődnek és szárnyasakká válnak, — az állattörzsnek 

 virágaivá lesznek. 



Nem tagadhatjuk, hogy Lich tenst ein-nak a növényvilág 

 tüneményeiről vett hasonlata bizonyos tekintetben szellemdús, ám- 

 bár mint minden hasonlat, nem egészen találó ós mit sem bizonyít. 

 Tudományos szempontból tekintve merőben külsőségek után indul 

 és semmi jelentőséggel sem bír, de a tünemény áttekinthetőségét 

 mind a mellett elősegítheti. Ez a tünemény valóban magában véve 

 is elég különös arra, hogy különféle magyarázatokra szolgáltasson 

 alkalmat. El kell ismerni, hogy az előtt a rovarvilágban egy és 

 ugyanazon egyénnél kétféle, külsőleg különböző petéket nem ismer- 

 tek ; de ennek újdonsága bajosan magyarázható meg oly dolgok 

 feltételezésével, minők a repülő álczák, melyek hím- és nőstény- 

 bábokat hoznak létre stb., melyek az entomologiában bizonyára 

 nem kevésbbé idegenszerűek. A phylloxera fejlődését ennélfogva az 

 állattanból már előbb ismeretes tüneményekkel kell kapcsolatba 

 hozni: a szűznemzéssel ós a polymorphizmussal, a mint az a többi 

 levéltetveknél szintén előfordul, és mely tüneményeket, úgy a mint 

 egymással karöltve járnak, a váltakozó nemzés útján való 

 szaporodás neve alatt szokták összefoglalni. 



A polymorphizmus vagyis sok-alakúság t. i. a phylloxeránál 

 még nagyobb mórtékben van kifejlődve, mint a valódi levéltetvek- 

 nél, és az a sajátságos körülmény, hogy itt az egyik ivartalan nem- 

 zedék szárnyas, míg a tökéletesen kifejlett ivarszervekkel biró álla- 

 tok egészen parányiak ós szárnyatlanok, továbbá, hogy az ivar- 

 talan nemzedék kétféle petéket tojik : ez az, a mi a búvárt zavarba 

 ejti, de a mit legkevésbbé sem fog afféle hasonlatokkal, minők a 

 Lichtensteinéi, megfejthetni. 



