54 



cens óspedunculata leveleiről, de egyszerre újra megjelennek a 

 Quercus cocciferán. E nemzedék szárnyas egyénei kétfélék, 

 nagyobbak és kisebbek ; amazok csak nőstény-petéket, vagy mint 

 Lichtenstein nevezi, nőstény-bábokat, ezek pedig hím-bábokat 

 azaz : hím-petéket tojnak. Ezekből a petékből aztán az ivaros álla- 

 tok kelnek ki, a szipókával és szárnyakkal nem biró parányi hímek 

 és nőstények, melyek közöl a nőstények megtermékenyítésük után 

 egyetlen egy nagy petét tojnak a Quercus coccifera kérgé- 

 nek repedéseibe, egészen úgy mint a Phylloxera vastatrix a V i t i s 

 v i n i f e r á-ra. 



Lichtenstein az első szárnyas és u. n. ivartalan alakot, 

 mely tavaszszal aQuercus coccifer á-ról aQuercus pubes- 

 cens-re vándorol át, a hol aztán szűznemzés útján szaporodik, a 

 vándorló alaknak (forma v. pseudogyne migrcms) nevezi, inig a má- 

 sik szárnyas nemzedék, mely őszkor a Quercus coccifer á-ra 

 visszatér, az ő fennebb említett pseudogyne pupifera alakjának felel 

 meg. E rovarfaj fejlődése tehát sokkal bonyolultabb mint a szőlő- 

 pusztító phylloxeráé, minthogy a polymorphismus és sokféleség itt 

 még tovább megy, úgy hogy nemcsak két szárnyas ivartalan alak- 

 kal van dolgunk, hanem még az egyik közőlük kétféle egyének 

 alakjában jelenik meg, vagyis azt a tüneményt mutatja, a mit 

 g o n o c h r o i s m u s-nak szoktak nevezni, t. L, hogy az egyik alak csak 

 hím, a másik pedig csak nőstény parthenogenetikus rügy-petóket 

 tartalmaz, mig a Phylloxera vastatrix-w&l a kétféle petéket egy és 

 ugyanazon egyén tojja. De azonkívül a fejlődés itt egy növényről 

 a másikra való vándorlással van összekötve, majdnem úgy, 

 mint a hogy bizonyos bélférgek fejlődése az egyik állatból egy má- 

 sikba való költözéstől van feltételezve, csak azzal a különbséggel, 

 hogy a vándorlás ez utóbbiaknál passiv, a Phylloxera quercus-ná\ 

 ellenben activ. 



Lichtenstein nak eme megfigyelései a rovartant addig 

 teljesen ismeretlen adatokkal gyarapították, melyeket a párisi tu- 

 dományos akadémia azonban mint teljesen valószínűtleneket és 

 alkalmasint nem pontos észleleteken alapulókat, visszautasított. Tu- 

 dományos folyóiratok és állattani évkönyvek referensei Lichten- 

 stein vándorlási elméletéről bizalmatlansággal és tartózkodással 

 szóltak. B a 1 b i a n i tanár ós az amerikai R i 1 e y határozottan 

 ellene nyilatkoztak. Lich te n stein a többi között a »phylloxera 

 regónyírója« gúnynevet kapta. A mellett azonban elfeledték, hogy 

 már a szőlőtetű élettörténetében is vándorlás fordul elő, ámbár 



