66 



talán nemzedéket hoz létre; csak ez utóbbitól származik aztán az 

 első szárnyas ivartalan alak. Ez egyszerre eltűnik a iákról, — de 

 hogy hová? — azt Derbés sem birta kifürkészni. Fogságban e 

 szárnyas egyének szipókás és ivartalan eleven fiatalokat szültek, 

 melyek utóbb a maguk részéről szintén legalább egy ilyen nem- 

 zedéket hoztak létre. A következő tavaszon azonban ismét egy- 

 szerre tömegesen megjelent a fákon egy szárnyas ivartalan alak, 

 melyektől parányi szárnyatlan ivaros állatok származtak : ezek pá- 

 rosodván, a nőstények egyetlen egy petét tojtak, a melyből a kö- 

 vetkező tavaszon a fentebb említett törzsanya kelt ki. A fejlődési 

 sorozat itt tehát két éves, mig a phylloxeránál csak egy éves, s a 

 különböző szárnyas alakok más időszakokban jelennek meg, mint 

 ez utóbbi nemnél. 



Dr. Kessler Kasselben a szilfán és később a nyárfán élő 

 gubacsképző levéltetveket tanulmányozta és azoknál a fejlődésnek 

 szintén oly menetét fedezte fel, mely a Phylloxera quercus fejlődé- 

 sével nagy mértékben megegyezik. Ezeknél is ugyanazon tünemény 

 volt tapasztalható, t. i. hogy a tavaszi szárnyas egyének egyszerre 

 ép úgy elvándorolnak, mint a tölgy phylloxerájánál, és hogy őszszel 

 más szárnyas alakok egyszerre csak tömegesen visszatérnek a fa- 

 törzsekre ; az előbbi alaktól ivartalan, de szipókás ivadékok szár- 

 maznak, — az utóbbitól azonban tökéletesen kifejlett ivarszervekkel 

 biró parányi rovarkák, melyek a fa törzsén születnek, és melyek 

 közöl a nőstények a kéreg repedéseibe egyetlen egy áttelelő petét 

 tojnak. Hogy vájjon ezek a kivándorló egyének hova mennek, azt 

 Kessler-nek ép oly kevéssé sikerült róluk kideríteni, mint Der- 

 b é s-nek a pisztáczia levéltetveiről ; de mégis azt hiszi, hogy a 

 kivándorló egyének ivadékait jellemző erős szipóka arra mutat, 

 hogy az a növényi szövet, a melyből táplálkozniok kell, nem oly 

 finom, mint a szilfa gubacsainak szerkezete. A kivándorlás okát 

 illetőleg abban a véleményben van, hogy a szilfa levelei abban az 

 időtájban már megszűnnek elég nedvdúsak lenni arra, hogy a 

 levéltetveknek táplálékot nyújtsanak. 



Valamint Derbés észleleteiből, melyeket később Courchet 

 minden részletükben megerősített, úgy Kessler vizsgálataiból, me- 

 lyeket ugyancsak Courchet szintén nagyrészt beigazolt, és L i c h- 

 tenstein-nak ezekkel tökéletesen megegyező megfigyeléseiből, 

 melyeket a nyárfán élő Pemphigus bursarius és más közel rokon 

 Pemphigidára vonatkozólag tett, és melyeket itt bővebben nem 

 ismertethetünk, kétségkívül kiderült tehát, hogy a lapos fekvésű 



