67 



szárnyakkal biró levéltetvek (Phylloxerinák és Pemphiginák) fej- 

 lődésének folyamában valóságos vándorlás fordul elő. 

 Ez — mint említve volt — főbb vonásaiban a Phylloxera quercus 

 vándorlásához hasonlít; a csekély eltéréseket, melyek egyik vagy 

 másik fajra nézve jellemzők, itt bővebben nem részletezhetjük, mint- 

 hogy azok a tünemény általános megértésére különben sem birnak 

 valami nagy fontossággal. 



Lichtenstein e szerint győztes maradt az Aphidák ván- 

 dorlásának kérdésére nézve folytatott küzdelemben ; könnyen meg- 

 bocsátható neki azért az a kis bosszúállás, hogy e tárgyról írt 

 egyik értekezésének (1881-ben) a következő czímet adta: »Le 

 Phylloxera, comment un román peut devenir de l'histoire.« De 

 hátra volt még a theoriája ellen felmerült azon kételyeket elosz- 

 latni, hogy a fákról elvándorló egyének csakugyan alacsony 

 növényekre és nevezetesen bizonyosnövényekgyö- 

 kerei re költözködne k-e és ott új szárnyatlan és ivartalan 

 egyéneket hoznak létre, melyekből végre egy szárnyas nemzedék, 

 a fákra visszatérő s az ivaros állatokat létrehozó fejlődési alak 

 származik. 



Lichtenstein erre nézve a Pistacia lentiscus-on 

 élő Aploneura lentisci fajról már az 1878-ik év végén a következő 

 adatokat közölhette. E fajból addig csak két alak volt ismeretes, 

 u. m. a gubacsképző törzsanya és az a szárnyas levéltetű, mely e 

 fajnál ősszel kivándorolt a nélkül, hogy tudni lehetett volna, hogy 

 vándorlása merre van irányozva. Lichtenstein azonban május- 

 ban fűgyökereken szintén talált egy Aploneura-fajt, melyet e miatt 

 Aploneura radicum-mk nevezett el, de a melyben már akkor az A. 

 lentisci másik szárnyas alakját gyanitotta, annál inkább, mert az 

 illető példányok nemsokára szipókátlan ivaros állatokat hoztak létre, 

 melyek az A. lentisci bábhordó alakjának utódaihoz egészen hasonlók 

 voltak. Annak kiderítésére, hogy miféle viszonyban állanak azok tény- 

 leg a pistácziafákon élő levéltetvekkel, egy üveget megtöltött oly 

 kerti földdel, melyet előbb forró vízzel leforázott. Miután a földben 

 ekként minden idegen mag és pete elpusztult, néhány árpa (Hor- 

 deum vulgare) szemet vetett belé és a kikelt fiatal növénykékhez 

 aztán az Aploneura lentisci-uek a pisztácziafáról elvándorló pél- 

 dányait helyezte. Ezek az árpaszálak közé rakták szipókás ivarta- 

 lan ivadékaikat, melyek azonnal felkeresték a gyökereket, szipókáik- 

 kal reájuk tapadtak, gyorsan fejlődtek és két hét múlva egy hasonló 

 új nemzedéket hoztak létre. Tökéletesen hasonló rovarokat talált 



6* 



