69 



bői aztán parányi ivaros állatok bújtak ki, párosodtak és jellemző téli 

 petéiket lerakták.^ E peték ott átteleltek s a következő tavaszon 

 kikeltek. A fiatal rovarokat aztán egy szabadban álló nyárfára vitte, 

 mely addig gubacsoktól egészen mentes volt. Ezen a fán már május 

 előtt mutatkoztak a Pempkigus bursarius gubacsai és L i c h t e n- 

 stein ezzel bebizonyitottnak hitte, hogy a P. filaginis csak a har- 

 madik és negyedik stádiumot képviseli a P. bursarius fejlődési 

 sorozatában. 



Lichtenstein nemsokára ezután a Triticum repens 

 és caninum gyökerein akadt egy bábhordó növénytetűre, mely a 

 Tetraneura álba fajnak a szilfa kérgén található bábhordó alakjával 

 tökéletesen azonos. 



De a támadások Lichtenstein vándorlási elmélete ellen 

 azért még folyvást tovább tartottak s az akadémikusok szemére 

 hányták szerzőjének, hogy költészetet csempészett be a tudományba ; 

 habár ugyanakkor mind azok a természetbúvárok, a kik a kérdést 

 a szabad természetben tanulmányozták, u. m. K e s s 1 e r, D e r b é s, 

 Courchet, Fr. Löw a Pemphigidák vándorlását mint kétségbe- 

 vonhatatlan tényt egyhangúlag megerősítették. Lichtenstein el- 

 mélete a fűgyökerekhez való vándorlásról és a földalatti téli nem- 

 zedékekről azonban nemsokára teljes hitelességgel meg lett állapitva. 



Horváth Géza, a kitűnő észlelő gyanánt ismeretes magyar 

 hemipterologus, ugyanis 1883-ban közölte, hogy eleinte, a midőn a 

 Pemphigidák tanulmányozásához fogott, nem igen bízott ugyan 

 Lichtenstein különös theoriáiban, de hogy utóbb tökéletesen 

 meggyőződött azoknak helyességéről. Ugyanis a Zea Mays, Sor- 

 ghum, Panicum, Eragrostisós más pázsitfólék gyökerein 

 Magyarországban nagy mennyiségben talált egy Pemphigust, a 

 Pempkigus Zeae-Maydis Duf. fajt úgy szárnyatlan, mint szárnyas 

 u. n. bábhordó alakjában. Megvizsgálta egyszersmind a szilfa kérgét 

 és azon nemcsak a Tetraneura ulmi és rubra fajokra, hanem még 

 egy Pemphigusra is (akkori felfogása szerint) akadt, mely utóbbi a 

 P. Zeae-Maydis-&d\ tökéletesen azonosnak bizonyult. Lichtenstein 

 ennek hírére egy üvegharanggal lebontott cserépbe kukoriczát vetett 

 és a közönséges szilfán (ülmus campestris) élő valamennyi Pemphigidá- 

 nak vándorló alakjait a kikelő kukoriczára helyezte. De ime nagy 

 meglepetésére azt tapasztalta, hogy a szilfán élő Pemphigus-faj, a 

 P. paliidus*) várakozása ellenére nem támadta meg a gyökereket, 



*) Horváth későbbi vizsgálatai szerint ez a faj a Tetraneura-nemhez 

 sorozandó. 



