70 



a Tetraneura ulmi fiatal ivadékai azonban rögtön leköltöztek a 

 gyökerekhez, reájuk tapadtak és előbbi nagyságukhoz képest csak- 

 nem kétakkorára nőttek. Midőn aztán abból a fajból, melyet Hor- 

 váth P. Zeae-Maydis-nék nézett, megvizsgálás végett tőle hiteles 

 példányokat kapott, reá jött, hogy az az általa Tetraneura ulmi-nak 

 tartott fajjal tökéletesen azonos. Horváth ujabb vizsgálat alá 

 vévén a kérdést, arra a meggyőződésre jutott, hogy Hartig meg- 

 különböztetését a Tetraneura- és Pemphigus-nemek között, K e s s- 

 ler ujabb felfogásával megegyezőleg, meg kellene változtatni, és 

 hogy ennek megfelelőleg a Pemphigus. Zeae-Maydis a Tetraneura- 

 nemhez volna sorozandó, valamint hogy az a gyökértetű nem más, 

 mint a szilfán élő Tetraneura ulmi fajnak fűgyökereken tenyésző 

 alakja. 



A biológiai vizsgálatok tehát ezúttal a systematikára nézve 

 is haszonnal jártak, a mi által azok hitelességükben még inkább 

 nyertek. 



Nem tagadható azonban, hogy a Pemphigidák természetrajzá- 

 ban még sok részlet vár felderítésre. Főbb vonásaiban elismerte 

 azt már a jelenkornak valamennyi nevezetesebb búvára, a kik a 

 szabad természetben megfigyelt tényekre többet adnak, mint a szo- 

 bában kigondolt theoriákra. 



Lichtenstein vándorlási elmélete ellen leginkább azt az 

 ellenvetést tették, hogy több ugyancsak ebbe a csoportba tartozó 

 pontosan megvizsgált levéltetűfaj nem szokott egyik növényről a 

 másikra vándorolni. Ilyenek péld. a nyárfán élő Pemphigus spiro- 

 tliecae, az almafán tenyésző Schizoneura lanigera ós végre a Phylloxera 

 vastatrix. De ezek csak oly kivételeknek tekinthetők, melyek a 

 szabályt megerősitik. Mindezeknek a fajoknak ugyanis csak egyet- 

 len egy szárnyas alakjuk van, t i. a bábhordó alak, melytől az 

 ivaros állatok származnak. Az első szárnyas stádium vagyis a kiván- 

 dorló alak, melynek a szipókás ós ivartalan, következő nemzedéket 

 egy másik növényre kellene átvinnie, ezeknél egészen hiányzik, vagyis 

 más szavakkal, ennek a nemzedéknek ama fajoknál, melyek 

 egész életüket egy ós ugyanazon a növényen töl- 

 tik, egy szárnyatlan alak felel meg, a mint az a Phyl- 

 loxera vastatrix és quercus tárgyalásánál már fennebb is említve 

 volt. Horváth ennek alapján azt az általános szabályt véli fel- 

 állíthatni, hogy ha valamelyik fán élő Pemphigidának a leveleken 

 tenyésző oly szárnyas alakja van, mely ivartalan és szárnyatlan, 

 de szipókás egyéneket hoz létre, akkor az illető fajnál mindig ván 



