77 



csoportosításában szintén arra kell tekintenünk, hogy az az egyes 

 változatok fokozatos keletkezésének és fejlődésének egy bizonyos 

 törzsalakból, lehetőleg megfeleljen. Ha ezt szem előtt tartjuk, akkor 

 a jelen esetben a prioritás szigorú elvétől okvetetlenül el kell tér- 

 nünk s az Eurydema oleraceum törzsalakjának nem a Linné által 

 leirt, hanem egy egészen másféle alakot kell tekintenünk. 



Á paréjpoloska törzsalakját szerintem azok a példányok kép- 

 viselik, melyeknél a világos szinek a legnagyobb területet foglalják 

 el, t. i. azok, melyeknél a pajzsocska két oldalán, annak közepétől 

 tövéig egy-egy világos csík vonul, és melyeknek testük alsó lapja, 

 valamint czombjaik szintén világos színűek s a mellett többé-ke- 

 vésbbó feketével tarkázottak. Ezt a világos színezetű, gyakori alakot 

 nemcsak azért tartom a törzsalaknak, mert a szinek eloszlására s a 

 rajzolatok mintájára nézve, a többi typikus E u r y d e m a-fajhoz 

 (ornatum, festivum, decoratum, dominulus stb.) leginkább közeledik, 

 hanem főleg azért, mert a. paréjpoloska többi szinváltozatainál, me- 

 lyeknél a pajzsocska világos oldalcsíkjai mindinkább eltűnnek, ez 

 oldalcsíkok nyomai mindig felismerhetők. Figyelmes vizsgálásnál 

 ugyanis észre lehet venni, hogy ilyen esetekben azoknak helyét nem 

 az alapszín, hanem egy-egy fekete csík foglalja el. Határozott bizony- 

 sága ez annak, hogy a pajzsocska oldalcsíkjai e fajnál oly lényeges 

 és sajátos jellemvonást képeznek, mely még a sötétebb színezetet 

 öltött példányoknál sem tűnik el nyomtalanul, hanem a sötét alap- 

 szín helyett csak egy utólagosan szerzett más szín által van elfedve. 



A szinek eloszlása e typikus t ö r z s a 1 a k nál (4. ábra b) 

 a következő : 



Felül kékeszöld, érczeszöld vagy bronzfényű, ritkábban kék, 

 érczfényű ; a fej szegélye (ritkábban a járomlemezek belső szegélye 

 is), a mellkas közepén egy elölről hátrafelé húzódó és itt szélesebb 

 sáv, a mellkas oldalszegélye, valamint többnyire elülső és hátulsó 

 szegélye is, továbbá a pajzsocska csúcsa, ós közepétől tövéig nyúló 

 egy-egy oldalcsíkja *), a corium külső szegélyezés végén egy haránt 

 fekvő nagy folt világosak, azaz fehérek, sárgák vagy vörösek; a 

 test alsó lapja és a czombok sárgásfehérek, feketével tarkázva; a 

 lábszárak közepe táján egy-egy fehér gyűrű foglal helyet. 



*) Az oldalcsík közepe táján némelykor annyira elkeskenyedik, hogy egé- 

 szen megszakad s ilyen esetben aztán már tulajdonképen csak két folt marad 

 meg belőle ; az egyik folt a pajzsocska tövén, a másik közepe táján áll, a miut 

 azaSnellenvanVollenhoven által közlött ábrán (Hemiptera Hete- 

 roptera Neerlandica. Tab. 1. fig. 12) látható. 



