84 



Ribiszke-pusztító hernyók. — A főváros határában Kőbányán 

 fekvő kertünkben 1881. tavaszán a ribiszke bokrokat annyira meg- 

 támadta valami, hogy nagy részük még ugyanazon év folyamában 

 kiveszett. A baj valódi okát még csak sejteni sem lehetett, mert a 

 bokrok külseje semmi gyanúsat sem árult el. Igaz ugyan, hogy az 

 illető bokrok csak satnya hajtásokat és sárguló leveleket hoztak ; 

 de akárhogy vizsgáltam és nézegettem, rajtuk semmiféle külső rá- 

 gásnak vagy rongálásnak még csak nyomát sem vehettem észre. 

 Három-négy hét múlva egyik hajtás a másik után elszáradt, minek 

 következtében aztán a beteges bokor teljesen elhalt. 



Eleinte azt hittem, hogy e bokrok chlorosisban szenvednek 

 és azért vassó-oldattal öntözgettem meg ; de minden siker nélkül. 

 Végre június 20-án rájöttem a baj valódi okára, a mi nem volt 

 más, mint a Sesia tipidiformis L. hernyója. Ez a szép üveges szárnyú 

 lepke ugyanis százával lepte el az egyes ribiszke-bokrokat és azok- 

 nak levelein pihent. Két nap alatt mintegy 300 darabot fogtam 

 belőle, tehát sokkal többet, mint máskor egész éven keresztül. 

 Tömeges megjelenése azonnal reá vezetett a dolog nyitjára, mert 

 jól tudtam, hogy e lepkefaj hernyói júliustól a következő év már- 

 czius haváig a ribiszke-hajtások székében szoktak élősködni és ott 

 bebábozódni. Nagy csodálkozásomra azonban magukban a hajtások- 

 ban alig találtam néhány hernyót ; a barna-fejű, fehéres hernyók 

 legnagyobb része a bokrok földalatti részében, illetőleg a főgyöke- 

 rekben tanyázott. Megfejthetetlen marad előttem, hogy miért tér- 

 tek el a hernyók a jelen esetben rendes szokásuktól, és miért 

 választották tartózkodási helyűi a bokrok felső hajtásai helyett 

 azoknak alsó részeit. 



Ilyen megváltozott életmód mellett mindenesetre még bajo- 

 s.ibb e hernyók kártételeinek elejét venni, mint rendes körülmények 

 között, a midőn ugyanis a megtámadott ágak lenyesésóvel ós meg- 

 semmisitósével némileg csökkenteni lehet kártékonyságukat. Ez 

 esetben nincs más védekezésmód, mint a kifejlődött lepkéknek össze- 

 fogdosása közönséges lepkehálóval. A legalkalmasabbak erre a reg- 

 geli vagy a késő délutáni órák, mikor a lepkék a ribiszke-leveleken 

 nyugodtan vesztegelnek s a rajtuk végig húzogatott hálóba könnyen 

 bele hullanak. 



Végre megjegyezhetem, hogy a következő 1882-ik évben a 

 kifejlődött lepkék már sokkai csekélyebb mennyiségben mutatkoz- 

 tak, 1883- és 1884-ben pedig csak elvétve lehetett belőlük egy-egy 

 példányt látni. Vángel Jenő. 



