tartalmazza, és melyben hazai faunánk szintén kellő figyelemben van 

 részesítve. A gondosan leírt fajok közöl — Magyarországban is 

 tenyészőknek vannak jelezve : Piezostethus lativentris Sahlb. és obli- 

 quus Costa, Ectemnus reduvinus H-Sch., Anthocoris confusus Reut., 

 Triphleps niger Wolff és majusculus Reut., Xylocoris ater Duf., Micro- 

 physa pselaphiformis Curt. és Myrmedobia tenella Zett., valamint a 

 Piezostethus parvulus Reut., mely utóbbi hazánkon kivűl még csak 

 Finnország déli részében honos. Magyarország kizárólagos faját képezi 

 az ívj Triphleps Horváthi, melyet a szerző folyóiratunk szerkesztőjé- 

 nek, mint a faj felfedezőjének tiszteletére nevezett el; termőhelye 

 Forró Abauj -Tornamegyében. 



Albert Fauvel, Aveugle ou non? Réponse k M. de Saulcy au sujet 

 des Glyptomerus et description d'une espéce nouvelle. 

 (Revue d'Entomologie. IV. p. 28 — 34.) 



A szerző alapos érvekkel kimutatja, hogy a szemek jelenléte 

 vagy hiánya nem elég fontos jellemvonás a bogarak rendjében a 

 nemek megkülönböztetésére és elválasztására, és hogy ennélfogva a 

 Machaerites, Anophthalmus és Glyptomerus vak genusok a Bythinus-, 

 Trechus- és Lathrobium-nemekkel csakugyan egyesítendök. Ennek kap- 

 csán leír Lathrobium (Glyptomerus) anophthalmum név alatt egy 

 vak fajt, melyet hazánkban Frivaldszky János úr, Szerbiában 

 pedig M e r k 1 Ede úr fedezett fel. 



Edm. Reuter, Naturgeschichte der Insecten Deutschlands : Coleo- 

 ptera. III. Bánd, 2. Abth. 2. Lief. p. 199—362. 



E füzet a németországi és ausztriai Leptinidák, Silphidák, Am- 

 sotomidák és Clambidák rendszeres természetrajzát hozza, tehát ugyan- 

 azokkal a bogár-családokkal foglalkozik, melyeket a szerző egyik 

 legközelebb megjelent és legutóbbi füzetünkben már szintén ismerte- 

 tett munkájában analytikus módszerrel feldolgozott. A tárgyalt fajok 

 legnagyobb része természetesen hazánkban is előfordul és azért s ^á- 

 mos faj földrajzi elterjedésénél Magyarország szintén fel van említve. 



Pisó Kornél, Három exoticus selyemhernyó. (Erdészeti Lapok. XXIY. p. 

 242-245.) 



A czikk irója, saját kísérleteire és tapasztalataira támaszkodva, 

 három kelet-ázsiai selyempille-fajnak tenyésztésére hívja fel a figyelmet. 

 E fajok : Antherea (Attacus) Cynthia, Pernyi és Yamamdi ; hernyóik 

 nem az eperfa, hanem a bálványfa {Ailanthus glandulosá), a tölgyfa 

 és a riczinus leveleivel táplálkoznak. Szerző szerint e fajok sokkal 

 nagyobb előnyöket biztosítanak, mint a közönséges selyempiile, és 

 azért meghonosításukat és nagyban való tenyésztésüket ajánlja. Petéik- 

 kel és tenyésztési utasítással szívesen szolgál mindenkinek, a ki ez 

 iránt hozzá (Bocskó, Mái'amarosmegye) fordul. 



