97 



bogár pedig a Melasoma Tremulae Fabr. Kácz Sándor segéd- 

 tanár úr, a ki azt közelebbi megvizsgálás végett e folyóirat szer- 

 kesztőségéhez beküldte, egyúttal a következő adatokat közölte : A 

 vinczellér-kópző iskola fűzesében külön-külön táblákba több bel- és 

 külföldi fűzfaj van ültetve, u. m. Salix uralensis, japonica 

 és purpuré a, valamint a S. v i t e 1 1 i n a három változata. E kü- 

 lönféle fűzfajok közöl a vörös szárnyfedojű bogár kizárólag az uráli 

 fűzet (Salix uralensis) választotta magának táplálékul. Május 

 elején csapatosan ellepte fiatal hajtásait és nagy mértékben rongálni 

 kezdte leveleit ; a többi fűzfajt azonban épen nem bántotta, sőt az 

 uráli íűz iránt tanúsított kizárólagos előszeretetében annyira ment, 

 hogy az egyik táblában, mely bibor fűzzel (S. purpurea) van be- 

 ültetve, de a melybe ültetéskor tévedésből néhány szál uráli fűz is 

 került, ez utóbbi csemetéket szintén megszállotta, a nélkül azonban, 

 hogy a bibor fűzet a legcsekélyebb figyelmére méltatta volna. 



Ez az eset nem áll egészen egyedül; mert 1875-ben, midőn 

 a kolozs-monostori m. k. gazdasági tauintézet kultivált fűzesében a 

 Melasoma Tremulae és fajrokona a M. Populi L. igen jelentékeny 

 kárt okoztak, már szintén tapasztalták, hogy e bogarak ugyancsak 

 az uráli fűz iránt mutattak kiváló hajlamot. *) 



Az uráli fűz tehát kétsógkivűl olyan növény, melyet a Mela- 

 somák különösen kedvelnek, és a melynek e szerint velük szemben 

 csekélyebb ellentálló képessége van, mint a többi fűzfajoknak. A 

 kosárfonásra használt nemes fűzek általában többet szenvednek e 

 bogaraktól és álczáiktól, mig a durvább levelű közönséges fűzfajok 

 rendesen kevésbbé vannak kitéve rongálásaiknak. 



A Melasoma Tremulae Fabr. és Populi L. különben nemcsak 

 fűzfán, hanem nyárfán is tenyésznek, sőt ez utóbbin talán még 

 gyakoribbak. Minden fűzesben és nyárfaültetvényben bőven talál- 

 kozhatunk a hosszúkás testidomú és 8 — 12 colli, hosszú bogarakkal, 

 melyeket vörös szárnyfedőik és csillogó érczeszöld fejük, mellkasuk, 

 lábaik és csápjaik eléggé jellemeznek. Ha kezünkbe veszünk vagy 

 egyet, rendesen meghúzza és döglöttnek tetteti magát, mi közben 

 lábainak izesűléseiből sajátságos szagú sárga nedv szivárog ki. A 



*) Szaniszló Albert, Vezérfonal a gazdasági tanintézetek és aka- 

 démiák állattani (kiválólag rovartani) előadásaihoz. Kolozsvár, 1884. p. 115. — 

 E munkában, valamint a legtöbb kézikönyvben e bogarak Lina Tremulae és Po- 

 puli névvel vannak jelölve; de a Redtenbachertől származó Lina névnek a pri- 

 oritás elvénél fogva a sokkal régibb Stephens-féle Melasoma név uló'l hát- 

 rálnia kell. 



