158 



fejlődve, a miért aztán ez alakot, H arti g felfogását követve, eddig 

 tévesen a Pemphigus-nemhez sorozták. 



A bábhordó szárnyas alak a szilfák derekára érve nemsokára 

 megszüli parányi utódait, a melyeknek száma azonban az 5—6 

 példányt rendesen meg nem .haladja ; ezeknek egy része him, másik 

 része nőstény. 



A h i m hosszúkás testidomú, olajzöld színű ós mintegy 2 / z mill. 

 hosszú ; csápjai négy izüléküek, a negyedik izülék a leghosszabb ; 

 szájszervei tökéletesen el vannak satnyulva s a szipóka helyét csak 

 egy szemölcs-forma kis dudorodás foglalja el ; annál jobban és 

 tökéletesebben vannak az ivarszervei kifejlődve, a mint azt a pot- 

 rohának végén kinyúló penis is elárulja. 



A nőstény testalkata valamivel nagyobb és zömökebb, színe 

 zöldesbarna, hosszúsága körülbelől y, mi ^- \ csápjai olyanok, mint 

 a himé ; szájszervei szintén hiányzanak. Potrohának, sőt egész test- 

 üregének legnagyobb részét egyetlen egy nagy pete foglalja el, a 

 mi már kivülről is jól szembetűnik. 



A hímek és nőstények, minthogy szájszerveik hiányzanak, nem 

 is táplálkoznak, hanem rövid pár nap alatt négyszer vedlenek és 

 aztán párosodnak. A nőstény a szilfák kérgének repedéseiben nem- 

 sokára letojja szürkésfehér nagy petéjét, melyet még kimúlása 

 után is bőrével fedez. Ez az u. n. téli pete; ebből kél ki végre 

 a következő tavaszon az a kis fekete rovar, mely a szilfa fakadó 

 rügyeihez felmászva, szúrásával a somalakú levélgubacs képződését 

 okozza. 



Ilyen hosszadalmas és bonyolódott e rovarfaj fejlődésének egy 

 éves körfolyama ! 



A mennyiben a Tetraneura Ulmi földalatti két nemzedéke 

 egyik nevezetesebb kultivált növényünkön, a kukoriczán is élős- 

 ködik, gyakorlati szempontból indokoltnak látszik még az a kérdés, 

 hogy vájjon kártékony rovarnak lehet-e azt tekinteni? — Dufour 

 és Löw idézett dolgozataikban ebben nem kételkednek s a kuko- 

 ricza gyökerein észlelt gyökértet veket határozottan kártékonyaknak, 

 tartják. A magam részéről, megvallom, nem oszthatom egészen 

 ebbeli véleményüket. E gyökértetvek ugyanis ott találhatók a 

 legtöbb kukoriczásban, a nélkül, hogy az illető növények fejlődé- 

 sében és növekedésében a legcsekélyebb elmaradást lehetne ta- 

 pasztalni. 



A legutóbbi években többször támadt az a hir, hogy ha- 

 zánknak egyik vagy másik vidékén a »k u k o r i c z a-p h y 1 1 o x e r a« 



